Poet Ali: Hei! Public: Hei!
PA: Vreau să vă adresez o întrebare. Câte limbi vorbiți?
Nu e o întrebare retorică.
Vreau chiar să vă gândiți la un număr.
Pentru unii e destul de ușor.
În minte vă spuneți: „Una. O vorbești, amice. Atât”.
(Râsete)
Alții poate se întreabă
dacă limba învățată de la un fost iubit sau iubită,
unde ai învățat toate înjurăturile,
e importantă - te rog să o adaugi.
Când mi-am pus întrebarea, am ajuns la patru,
probabil cinci, dacă am băut.
(Râsete)
(Italiană) Cu puțintel vin pot să vorbesc italiana.
(Aplauze)
Noroc!
Dar la o examinare mai atentă, am ajuns la 83 de limbi,
și am obosit și m-am oprit din numărat.
Și a trebuit să revin la această definiție pe care o aveam despre limbaj.
Prima mențiune spunea:
„Metoda de comunicare umană, vorbită sau scrisă,
constând în utilizarea cuvintelor într-un mod structurat sau convențional”.
Definiția de mai jos se referă la domenii specializate,
precum medicină, știință, tehnologie.
Știm că au propria lor limbă, propriul lor jargon.
Dar ce m-a interesat cel mai mult a fost acea definiție în centru:
„sistemul de comunicare utilizat de o anumită comunitate sau țară”.
Și nu mă interesează să modific această definiție.
Mă interesează să o aplic la tot ceea ce facem,
pentru că eu cred că vorbim mult mai multe limbi decât ne dăm seama.
Și în restul timpului petrecut împreună,
voi încerca să vorbesc într-o limbă
care e maternă fiecărei ființe umane prezente aici.
Dar asta schimbă lucrurile puțin,
pentru că asta nu va mai fi o prezentare.
Aceasta devine o conversație,
iar în orice conversație trebuie să existe un fel de interacțiune.
Iar pentru ca interacțiunea să aibă loc,
trebuie să existe o oarecare participare a ambelor părți.
Iar eu cred că dacă suntem dispuși vom vedea magia
care se poate întâmpla doar cu puțină dorință.
Așa că am ales un numitor comun cu un risc relativ scăzut
care poate fi un fel de etalon, dacă avem cu toții bunăvoință.
Dacă sunteți fericiți și știți asta, aplaudați.
(Aplauze)
Așa vă vreau!
(Spaniolă) Tuturor celor care vorbesc spaniolă,
vă rog să vă ridicați în picioare.
Și priviți persoana de lângă voi și începeți să râdeți!
(Râsete)
Mulțumesc foarte mult. Vă rog să luați loc.
Dacă v-ați simțit puțin ciudat,
vă asigur că nu era o glumă la adresa voastră.
Doar am rugat publicul vorbitor de spaniolă să se ridice,
să se uite la o persoană de lângă ei și să râdă.
Și știu că nu a fost politicos și îmi cer scuze,
dar în acel moment unii dintre noi au simțit ceva.
Deseori conștientizăm ce face limbajul atunci când vorbim limba cuiva,
cum ne conectează, cum ne leagă.
Dar adesea uităm ce face când nu poți vorbi acea limbă,
cum ne izolează, cum ne exclude.
Și vreau să avem răbdare
în timp ce facem mica noastră plimbare printre limbi.
(Farsi: Aș vrea să traduc ideea de „taarof”.)
Am spus în Farsi:
„Aș vrea să traduc ideea de „taarof” în cultura persană”,
care nu are echivalent în vocabularul englez.
Cea mai bună definiție ar fi „har deosebit” sau „smerenie deosebită”.
Dar asta nu prea rezolvă problema.
Așa că vă voi da un exemplu.
Dacă doi domni ar trece unul pe lângă altul,
ar fi foarte normal ca primul să spună:
(Farsi: Îți sunt îndatorat.)
Ce înseamnă: „Îți sunt îndatorat”.
Celălalt domn ar răspunde:
(Farsi: Îmi desfac cămașa pentru tine.)
Ce înseamnă: „Îmi desfac cămașa pentru tine”.
Primul individ ar răspunde: (Farsi: Sunt sluga dumitale.)
Ce înseamnă: „Sunt sluga dumitale”.
Apoi cel de-al doilea i-ar răspunde:
(Farsi: Sunt țărâna de sub picioarele tale.)
Ceea ce la propriu înseamnă: „Sunt țărâna de sub picioarele tale.”
(Râsete)
Iată un exemplu pentru voi, în caz că nu ați înțeles.
(Râsete)
Și împărtășesc asta cu voi,
deoarece cu limbi noi vin concepte noi care nu existau înainte.
Și un alt aspect e faptul că uneori credem
că limba înseamnă înțelegerea sensului unui cuvânt,
dar eu cred că limba înseamnă să dai sens unui cuvânt pentru tine.
Dacă aș afișa rapid acest șir de cuvinte pe ecran,
unii dintre voi ați ști imediat ce anume reprezintă.
Alții ar putea să se chinuie puțin.
Și probabil aș putea trage o linie destul de clară
chiar în jurul vârstei de 35 și mai în vârstă, 35 și mai tineri.
Iar pentru cei dintre noi care cunoaștem,
noi știm că e un mesaj-text sau limbaj SMS.
O serie de caractere destinate să transmită cât mai multă informație
cu cât mai puține caractere,
ce sună aproape la fel ca definiția noastră a limbii:
„sistemul de comunicare utilizat de o anumită comunitate”.
Oricine a intrat într-o dispută prin mesaje
poate argumenta că poate nu e cea mai bună metodă de comunicare,
dar dacă v-aș spune că ce ați văzut mai devreme
era o scrisoare de dragoste modernă?
Dacă vreți să mă urmăriți:
„Deocamdată, te iubesc mult,
pentru că într-adevăr dezvălui tot ce e mai bun în mine
și râd tare, de altminteri, îmi îngăduie să știu ce se întâmplă.
Pentru că ești o scumpete în opinia mea și aș spune că, să te văd,
dacă nu te vezi cu cineva, m-ar face fericit.
Ca să știi: voi fi acolo întotdeauna.
În orice caz, păstrăm legătura, nu trebuie un răspuns
îți doresc numai bine, nu știu, nu îmi pasă dacă vede cineva asta.
Nu te duce acolo, pe mai târziu pa, îmbrățișări și sărutări,
nu trăiești decât o dată”.
(Aplauze)
Un fel de Romeo și Julieta moderni.
În acel moment, dacă ați râs,
ați vorbit o altă limbă ce n-are nevoie de explicații: râsul.
Este una din cele mai comune limbi din lume.
Nu e nevoie s-o explicăm unii altora, e doar ceva ce simțim cu toții,
și de asta lucruri precum râsul și muzica sunt atât de prevalente,
pentru că par cumva să depășească orice explicație
și să transmită un înțeles profund.
Orice limbă pe care o învățăm e un portal
prin care putem accesa o altă limbă.
Cu cât știi mai mult, cu atât poți vorbi mai mult.
Și e ceva obișnuit ce o facem cu toții.
Luăm orice concept nou și îl filtrăm
prin accesul deja existent la realitatea din noi.
De aceea limbile sunt atât de importante,
pentru că ne dau acces către lumi noi, nu doar către oameni.
Nu e vorba doar despre a vedea sau a auzi,
ci despre a simți, a experimenta, a împărtăși.
Și deși am pomenit toate aceste limbi,
nu cred că am pomenit una din cele mai profunde limbi
și anume: limba experienței.
De aceea, când vorbiți cu cineva,
dacă ați împărtășit aceeași experiență, nu este nevoie sa explicați mult.
De aceea când povestiți ceva și terminați,
iar oamenii cu care vorbiți nu prea înțeleg,
primul lucru spus de noi e: „Presupun că trebuia să fii acolo”.
Trebuia să fii aici săptămâna asta ca să știi despre ce e vorba.
Este cam greu de explicat, nu-i așa?
Și de dragul cercetării noastre, voi încheia prin a vă cere
să participați încă o dată la acest limbaj al experienței.
Voi menționa câteva limbi, și dacă vorbesc limba voastră,
vă voi ruga să vă ridicați și să rămâneți în picioare.
Nu trebuie să cereți permisiunea,
doar arătați-mi că mă vedeți și atunci vă pot vedea și eu
dacă vorbiți această limbă a experienței.
Vorbiți această limbă?
Pe când eram în școala primară, la sfârșitul anului organizam petreceri,
și votam dacă voiam să sărbătorim
la un parc de distracții sau la un parc acvatic.
Și îmi doream foarte mult să nu fie la un parc acvatic,
deoarece ar fi trebuit să port costum de baie.
Nu știu cum voi, dar eu uneori când mă apropii de o cabină de probă,
glandele sudoripare mi se activează singure,
pentru că știu că haina nu va arăta pe mine
așa cum arăta pe acel manechin.
Sau ce ziceți de asta?
Când mergeam la reuniunile sau întâlnirile de familie,
de câte ori mai voiam încă o porție,
și de obicei mai voiam...
(Râsete)
era un întreg exercițiu de analiză cost-beneficii,
rudele mele privindu-mă de parcă ar spune:
„Nu știu. Chiar ai nevoie de asta? Se pare că e destul, amice”.
Era oare pe obrajii mei un semn mare „Ciupește-mă” pe care eu nu-l vedeam?
Și dacă vă simțiți jenați sau râdeți sau v-ați ridicat în picioare
sau vă ridicați în picioare,
vorbiți limba pe care eu o numesc afectuos:
„limba creșterii ca copil gras”.
Și orice problemă de imagine corporală e un dialect al acelei limbi.
Vreau să rămâneți în picioare.
Din nou, dacă vă vorbesc limba, vă rog să vă ridicați.
Imaginați-vă două facturi în mâna mea.
Una e factura la telefon, și alta e factura la electricitate.
Ala bala portocala, plătește una, alta las-o,
ceea ce înseamnă: „S-ar putea să nu le pot plăti pe amândouă acum”.
Trebuie să fii inventiv. Trebuie să găsești soluții.
Și dacă stați în picioare,
cunoașteți limba strădaniei de a supraviețui, a efortului financiar.
Și dacă ați fost destul de norocoși să vorbiți această limbă,
înțelegeți că nu există motivație mai mare pentru măreție decât lipsurile.
Lipsa resurselor, lipsa unui aspect bun, lipsa banilor
deseori poate fi cauzată de solul nefertil,
în care cele mai productive semințe sunt plantate și recoltate cu mare migală.
Vă voi întreba dacă vorbiți această limbă.
Imediat ce o recunoașteți, puteți să vă ridicați.
Când am auzit diagnosticul,
m-am gândit: „Numai nu acel cuvânt. Orice în afară de acel cuvânt.
Urăsc cuvântul acela”.
Apoi puneți o serie de întrebări:
„Sunteți sigur?”
„S-a răspândit?”
„Cât timp a mai rămas?”
„Doctore, cât timp?”
Și o serie de răspunsuri determină viața unui om.
Și când tatălui meu îi era foame, ne grăbeam la masa de seară să mâncăm,
pentru că asta făceam înainte.
Mâncam împreună, deci urma să continuăm să facem asta.
Iar eu nu înțelegeam de ce pierdeam această bătălie,
pentru că am fost învățat că dacă lupți și ai starea potrivită,
ar trebui să câștigi.
Iar noi nu câștigam.
Cei care v-ați ridicat, știți foarte bine
că vorbesc limba de a urmări lupta unei persoane iubite cu cancerul.
(Aplauze)
Orice boală terminală e un derivat al acestei limbi.
Voi vorbi o ultimă limbă.
Nu, nu, eu ascult.
Da, da, nu, nu, eu și tu, chiar aici, da.
(Râsete)
Nu, te ascult. Te ascult!
(Râsete)
Sau imaginați-vă luminile stinse
și o lumină albastră îți strălucește în față în timp ce stai întins pe pat.
Și știu că unora, ca și mie, le-a căzut telefonul exact peste față.
(Râsete)
Sau ce ziceți de asta?
Stând pe locul pasagerului, speriat, și spui: „Poți să fii atent la drum?”
Și celor care s-au ridicat,
vorbiți limba pe care îmi place s-o numesc „limba deconectării”.
A fost numită limba conectării,
dar îmi place s-o numesc limba deconectării.
Nu mă refer la deconectare, mă refer la deconectare,
deconectarea umană, deconectat unul de altul,
de locul unde suntem, de gândurile noastre ca să putem ocupa un alt spațiu.
Dacă nu stați în picioare,
probabil că știți cum e să te simți exclus.
(Râsete)
(Aplauze)
Probabil știți cum e să te simți când toți sunt parte din ceva,
iar tu nu ești.
Știți cum e să fii în minoritate.
Și pentru că acum vorbesc limba voastră, vă voi ruga să vă ridicați,
din moment ce vorbim aceeași limbă.
Deoarece cred că limba celui aflat în minoritate
e printre cele mai importante limbi pe care le poți vorbi în viață,
deoarece cum te simți în acea poziție de compromis
va determina în mod direct cum acționezi în acea poziție de putere.
Vă mulțumesc pentru participare!
Vă rog să vă așezați, vreau să vorbesc o ultimă limbă.
(Aplauze)
Acum nu trebuie să vă ridicați.
Vreau doar să văd dacă o recunoașteți.
Majoritatea fetelor din lume se plâng de ea.
Majoritatea poemelor din lume au fost scrise despre ea.
Majoritatea muzicii la radio lovește, bate ritmul despre ea,
sau răpăie despre ea.
În majoritatea versurilor oameni se vaită despre ea.
În majoritatea cântecelor oamenii vorbesc despre ea.
Majoritatea inimilor frânte ce le cunosc merg fără ea,
încep să se îndoiască sau sunt pierdute fără ea.
Majoritatea umbrelor din întuneric au uitat despre ea.
Oricine din lume s-ar poticni fără ea.
Fiecare băiat și fată va fi mort fără ea,
se va zbate fără ea, va fi nimic fără ea.
Majoritatea paginilor pline sunt pline despre ea.
[„Ea" = Iubirea]
Lacrimile vărsate sunt din cauza ei.
Oamenii care au simțit-o știu adevărul despre ea.
Viața fără ea ar fi pierdută.
Când sunt în ea și o simt, strig despre ea.
Toată lumea știe despre ea.
Sunt rănit și distrus și nestăvilit după ea,
greșind fiindcă nu am îngăduit-o.
S-ar vindeca rana sau cicatricea fără ea?
Nu ai putea ascunde sentimentele pentru ea?
Toți au idealul lor despre ea, visul lor despre ea, atracția lor.
Deci care e problema cu ea?
O să afli că viața este un vis și ireală fără ea?
Eu sunt doar un scriitor.
Ce pot să dezvălui despre ea?
Cum se face că cea mai discutată limbă din lume
e cel mai greu de vorbit sau de exprimat?
Oricât de multe cărți, la oricât de multe seminare,
sau ore de îndrumare în viață mergem, nu ne mai săturăm de ea.
Și vă întreb acum:
„S-a schimbat acel număr de la început?”
Vă provoc când vedeți pe cineva, să vă întrebați:
„Ce limbi împărtășim?”
Și dacă nu găsiți niciuna, întrebați-vă:
„Ce limbi am putea împărtăși?”
Și dacă totuși nu găsiți niciuna,
întrebați-vă: „Ce limbi aș putea învăța?”
Și oricât de irelevantă sau neînsemnată pare acea conversație în acel moment,
vă promit că vă va fi de folos în viitor.
Numele meu este Poet Ali.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)