Ali: Bok. Publika: Bok.
Ali: Želim vas nešto pitati. Koliko jezika govorite?
To nije retoričko pitanje.
Želim da zamislite točan broj.
Za neke od vas to je prilično lako.
U glavi mislite: "Jedan, pričaš ga, stari, to je to."
Drugi među vama se pitaju
računa li se jezik koji vas je naučio bivši ili bivša,
na kojem znate sve psovke,
ako se računa, računajte ga, sebi za dušu.
Kad sam samog sebe to pitao, nabrojio sam četiri,
pet ako sam popio.
(Smijeh)
(Malo vina i znam talijanski.)
(Pljesak)
Hvala.
Ali kad sam bolje promislio, izbrojio sam 83 - 83 jezika,
a onda sam se umorio i prestao brojati.
To me prisililo da ponovno pogledam definiciju jezika.
Prva natuknica:
"Metoda ljudske komunikacije, usmene ili pismene,
koja se sastoji od upotrebe riječi na strukturiran ili konvencionalan način."
Zadnja natuknica je za specijalistička područja
poput medicine, znanosti i tehnologije.
Znamo da ta područja imaju svoj jezik,
svoj žargon.
Ali najviše me zanimala ova definicija u sredini:
"Sustav komunikacije koji koristi određena zajednica ili zemlja."
Ne želim mijenjati tu definiciju,
želim je primijeniti na sve što radimo,
jer smatram da govorimo puno više jezika nego što mislimo.
Iskoristit ću ovo vrijeme s vama
da govorim jezikom koji zna
svaka osoba u ovoj prostoriji.
Ali to malo mijenja stvari,
jer onda ovo više nije prezentacija.
To je onda razgovor,
a u svakom razgovoru
mora biti neka vrsta interakcije.
A da bi bilo interakcije,
obje strane moraju biti spremne sudjelovati.
Mislim da, ako smo spremni na to, vidjet ćemo magiju koja se dogodi
kad postoji samo malo spremnosti.
Izabrao sam relativno siguran zajednički nazivnik
kojim mogu odrediti jeste li svi spremni.
Kad si sretan, lupi dlanom ti o dlan.
(Pljesak)
To je to!
(španjolski: Svi koji govorite španjolski,
molim vas, ustanite.
I pogledajte osobu do vas,
počnite se smijati.)
(Smijeh)
Hvala vam puno. Molim vas, sjednite.
Pa, to je bilo malo čudno,
obećavam da se nisam našalio s vama.
Samo sam zamolio govornike španjolskog da ustanu,
pogledaju osobu do sebe i nasmiju se.
Znam da to nije bilo lijepo od mene i žao mi je,
ali u tom trenutku,
neki od nas su osjetili nešto.
Vidite, često smo svjesni što jezik radi
kad govorimo nečijim jezikom,
kako nas spaja, kako nas veže.
Ali često zaboravljamo što radi kad ne govorite tim jezikom,
kako izolira, kako isključuje.
Želim da se držimo tijekom ovog
našeg putovanja kroz jezik.
(farsi: Želio bih prevesti ideju iza riječi "taarof.")
Rekao sam na farsiju, "Želio bih prevesti
ideju "taarofa" iz perzijske kulture
koja, zapravo, nema ekvivalent na engleskom.
Najbolja definicija bila bi nešto kao ekstremna pristojnost
ili ekstremna poniznost.
Ali to nije dovoljno dobro.
Pa ću vam dati primjer.
Ako dva gospodina prolaze jedan pored drugog,
uobičajeno je da prvi kaže
(farsi: Tvoj sam dužnik.),
što znači: "Tvoj sam dužnik."
Drugi gospodin bi odvratio,
(farsi: "Otvaram ti svoju košulju."),
što znači "Otvaram ti svoju košulju."
Prvi bi odvratio,
(farsi: Tvoj sam sluga.),
što znači: "Tvoj sam sluga."
A drugi bi na to odvratio:
(farsi: "Ja sam prašina pod tvojim nogama."),
doslovno: "Ja sam prašina pod tvojim nogama."
(Smijeh)
Evo slike, ako niste shvatili.
(Smijeh)
Podijelio sam to s vama jer
s novim jezicima dolaze novi koncepti koji prije nisu postojali.
A druga stvar je,
ponekad mislimo da je poanta jezika razumijevanje značenja riječi,
ali ja mislim da je poanta jezika da učinite da riječi nešto znače vama.
Ako ja pokažem ovaj niz riječi na ekranu,
neki od vas odmah bi znali o čemu se radi.
Drugi bi se morali malo pomučiti.
Vjerojatno bih vas mogao podijeliti
na one starije od 35 i mlađe od 35.
Za one koji znaju,
ovo je jezik poruka, ili SMS jezik.
To je niz znakova koji prenosi najviše značenja
s najmanje znakova.
To podsjeća na našu definiciju jezika:
"Sustav komunikacije koji koristi zajednica."
Svatko tko se posvađao putem poruka
zna da to možda nije najbolja metoda komunikacije,
ali što ako vam kažem da ste maloprije vidjeli
moderno ljubavno pismo?
Ako ga pročitate:
"Zasad te puno volim,
jer ti pozitivno izvlačiš najbolje iz mene,
i smijem se naglas, drugim riječima, reci mi što ima.
Jer mislim da si slatkica, i ako mene pitaš, hodati s tobom,
ako si slobodna, učinilo bi me sretnikom.
Za tvoju informaciju, bit ću tu zauvijek.
U svakom slučaju, javi se, ne moraš odgovoriti,
najbolje želje, ne znam, nije me briga tko ovo vidi.
Nemoj to reći, vidimo se, bok zasad, grlim i ljubim,
samo jednom se živi."
(Pljesak)
Poput modernog Romea i Julije.
Ako ste se sad nasmijali,
govorili ste drugi jezik kojeg ne treba objašnjavati: smijeh.
To je jedan od najraširenijih svjetskih jezika.
Ne moramo ga prevoditi, to je nešto što svi osjećamo,
i zato su stvari poput smijeha i glazbe posvuda,
jer nekako nadilaze potrebu za objašnjavanjem
i prenose veliku količinu značenja.
Svaki jezik koji naučimo je portal
kroz koji možemo pristupiti novom jeziku.
Što više znate, to više toga možete reći.
A to je nešto što svi radimo.
Uzmemo neki novi koncept i filtriramo ga kroz
već postojeći pristup stvarnosti koji nosimo u sebi.
Zato su jezici tako važni
jer otvaraju pristup novim svjetovima,
ne samo ljudima.
Ne radi se samo o gledanju i slušanju, već i o osjećanju, iskustvu, dijeljenju.
Unatoč ovim jezicima kojih smo se dotaknuli,
ne vjerujem da smo se dotaknuli
jednog od najbogatijih jezika,
a to je jezik iskustva.
Zato kad pričate s nekim,
ako su oni doživjeli što i vi, ne morate puno objašnjavati.
Ili kad ispričate priču,
a ljudi kojima ste je ispričali baš ne shvaćaju,
prvo što svi kažemo jest,
"Valjda si trebao biti ondje."
Valjda ste trebali biti ovdje ovog tjedna da biste znali o čemu se radi.
Nekako je teško objasniti, nije li?
U svrhu našeg istraživanja, završit ću molbom
da još jednom sudjelujete u ovom jeziku iskustva.
Proći ću kroz neke jezike
i ako začujete svoj jezik,
molim vas da ustanete i ostanete stajati.
Ne morate tražiti dopuštenje,
samo mi pokažite da me vidite
i da ja vas mogu vidjeti
ako govorite ovaj jezik iskustva.
Govorite li ovim jezikom?
Kad sam bio u osnovnoj školi,
na kraju godine imali bismo zabave,
i glasovali bismo gdje slaviti: u zabavnom parku
ili u vodenom parku.
Molio sam se da ne bude u vodenom parku
jer bih tada morao nositi kupaći kostim.
Ne znam za vas, ali ako nekad priđem svlačionici
počnem se znojiti
jer znam da odjeća neće na meni izgledati onako
kako je izgledala na lutki.
Ili ovo.
Kad bih išao na obiteljska okupljanja,
svaki put kad bih želio još jednu porciju -
a obično bih -
(Smijeh)
prošao bih kroz cijeli niz argumenata za i protiv,
dok bi rođaci zurili, kao da kažu:
"Ne znam. Treba li ti stvarno ekstra porcija? Ne čini se tako, stari."
Je li mi na obrazima pisalo "uštipni me"?
Ako se migoljite, ili smijete, ili stojite na nogama,
ili počinjete ustajati,
govorite jezikom koji odmila zovem:
"jezik odrastanja kao debeljuco."
Svaka nesigurnost oko našeg izgleda je jedan dijalekt tog jezika.
Želim da ostanete stajati.
Opet, ako govorim vašim jezikom, molim vas da ustanete.
Zamislite dva računa u ruci.
Jedan je telefonski račun,
a drugi račun za struju.
Eci, peci, pec, plati jedan, pusti drugi,
što znači "Možda nemam dovoljno da platim oba."
Morate biti snalažljivi, morate se snaći.
A ako stojite, znate jezik "jedva spajam kraj s krajem",
ili jezik financijskih poteškoća.
Ako ste sretnici koji govore tim jezikom,
shvaćate da ništa ne motivira izvanrednost kao manjak.
Manjak resursa, manjak ljepote, manjak novca,
često mogu biti neplodno tlo
u kojem mučno raste najbolje sjeme.
Pitat ću vas govorite li ovaj jezik.
Čim ga prepoznate, slobodno ustanite.
Kad smo čuli dijagnozu,
pomislio sam "Ne ta riječ.
Sve samo ne ta riječ.
Mrzim tu riječ."
A onda ste postavili niz pitanja:
"Jeste li sigurni?
Je li se proširilo?
Koliko dugo?
Doktore, koliko dugo?"
I niz odgovora koji vam odrede život.
Kad je moj tata ogladnio, svi smo jurnuli za stol,
jer smo to prije radili.
Jeli smo zajedno pa smo tako i nastavili.
I nisam shvaćao zašto gubimo bitku,
jer su me učili da ako se boriš i imaš pravi duh,
da ćeš pobijediti.
A mi smo gubili.
Za sve vas koji su ustali,
znate jako dobro da govorim jezikom
gledanja voljene osobe kako se bori s rakom.
(Pljesak)
Svaka smrtonosna bolest je derivat tog jezika.
Govorit ću samo još ovim jezikom.
Oh - ne, ne, slušam te.
Aha, aha, aha, ne, ne, ne, ne, ti i ja, ovdje, aha.
(Smijeh)
Ne, pratim, pratim.
(Smijeh)
Ili, zamislite da su svjetla ugašena i samo vam plavo svjetalce bode oči
dok ležite na krevetu.
I znam da je nekima od vas, kao i meni,
pao taj mobitel ravno na glavu.
(Smijeh)
Ili ovo:
Suvozač šizi, "a da gledaš cestu?"
Za sve koji su ustali,
govorite jezik koji zovem "jezik gubljenja veze."
Zvali su ga "jezikom povezivanja"
ali ja ga radije zovem jezikom gubljenja veze.
Ne mislim gubljenja signala, već gubljenja povezanosti,
ljudske povezanosti,
udaljavanja od drugih,
od mjesta gdje jesmo, od vlastitih misli,
kako bismo otišli negdje drugdje.
Ako ne stojite,
vjerojatno znate kako je to osjećati isključenost.
(Smijeh)
(Pljesak)
Vjerojatno znate kako je to kad su svi dio nečega,
a vi niste.
Znate kako je to biti u manjini.
A sad kad govorim vašim jezikom,
zamolit ću vas da ustanete,
jer govorimo istim jezikom.
Jer smatram da je jezik bivanja u manjini
jedan od najvažnijih jezika koji uopće možete govoriti,
jer vaši osjećaji u kompromitiranom položaju
izravno utječu na vaše ponašanje u položaju moći.
Hvala vam na sudjelovanju.
Molim vas, sjednite, želio bih prijeći na zadnji jezik.
(Pljesak)
Ne morate ustajati za ovaj.
Samo bih želio vidjeti prepoznajete li ga.
Većina cura na svijetu kuka zbog toga.
Većina pjesama na svijetu se piše zbog toga.
Većina nota na radiju puca na to, vrti se oko tog,
dere zbog toga.
Većina stihova se pljuje o tome,
većina pjesama na svijetu priča o tome.
Većina slomljenih srca hoda bez toga,
sumnja u to,
ili se gubi bez toga.
Većina sjena u mraku je zaboravila na to.
Svi na svijetu bi poludjeli bez toga.
Svaki dečko i cura umrli bi bez toga,
mučili se bez toga, ništa bez toga.
Većina ispisanih stranica je ispisana time.
[to = ljubav]
Suze koje se liju liju se zbog toga.
Ljudi koji su to osjetili, ne lažu o tome.
Živjeti bez toga, bili biste izgubljeni.
Kad sam u tome i osjećam to, vičem o tome.
Svi na svijetu znaju za to.
Ranjen sam i slomljen i plovim oko toga,
radim to krivo, jer to nisam dozvolio.
Zarasta li rana i ožiljak bez toga?
Može li se osjećaj toga sakriti?
Svi imaju svoj ideal toga,
sanjaju o tome,
apel za to.
Pa, što je to u tome?
Jesi li u tome da shvatiš da je život san
i nestvaran bez toga?
Ali ja sam samo pisac.
Što ja znam o tome?
Zašto je jezik o kojem svijet najviše priča
onaj koji se najviše mučimo izgovoriti i izraziti?
Bez obzira koliko knjiga, koliko seminara,
koliko tečajeva o stilu života pohađamo,
ne možemo se zasititi toga.
I pitam vas:
Onaj broj jezika koje govorite s početka, je li se promijenio?
Izazivam vas da, kad sretnete nekoga,
da se zapitate:
koje jezike dijelimo?
A ako se ne možete sjetiti nijednog,
zapitajte se: koje bismo jezike mogli dijeliti?
A ako se i opet ne sjetite nijednog,
zapitajte se: koje jezike mogu naučiti?
I bez obzira kako se nebitan
ili beznačajan vaš razgovor čini,
obećavam vam da će vam dobro poslužiti u budućnosti.
Zovem se Poet Ali. Hvala vam.
(Pljesak)