Miért pusztítják szándékosan kulturális örökségünket az emberek?
Azt hiszik,
hogy ezzel eltörlik történelmünket?
Kulturális emlékezetünket?
Igaz, hogy kulturális örökségünk erózió
és természeti csapások miatt pusztul,
de hát azt elég nehéz elkerülni.
Ma megmutatom, miként lehet fényképekkel –
az önök fényképeivel –
helyreállítani innovatív technológiával
és önkéntesek erőfeszítésével
az elveszőben lévő történelmet.
A 20. század elején
régészek több száz szoborra s tárgyi leletre bukkantak
Hatra ókori romvárosban,
Észak-Irakban.
A szobrokat, mint ezt is, darabokban találták,
egyik-másikuk feje vagy karja hiányzott,
bár ruházatukból és testtartásukból
ki lehetett következtetni
történetüket.
Például, úgy gondoljuk,
hogy aki térdig érő tunikát viselt,
és mezítláb volt,
az pap lehetett.
De ha jobban szemügyre vesszük e tárgyat,
látható, hogy a tunika gazdagon díszített,
amiből sok kutató arra következtet,
hogy ez vallási hivatást betöltő király szobra.
Az Észak-Irakban lévő Moszuli Kulturális Múzeum 1952-es megnyitásakor
ezt a szobrot, mint a többit is,
itt helyezték el, hogy megőrizzék őket a jövő nemzedékeknek.
Irak 2003-as, USA-vezette lerohanása után
sok szobrot és tárgyi leletet Bagdadba vittek át,
de e szobor Moszulban maradt.
2015 februárjában egy videó jelent meg,
amely rohamosan elterjedt.
Talán emlékszenek rá.
Itt egy részlet belőle.
(Videó) (Arabul énekelnek)
(Ének vége)
Nem valami kellemes látvány, ugye?
Látnak valami ismerőst a videón?
Ez az.
Az említett szobor,
amint éppen ledöntik,
és miszlikbe zúzzák.
Matthew Vincenttel
megdöbbenve néztük e videót.
Minthogy régészek vagyunk, akik innovatív technológiát használunk
digitális műemlék-megóvásra,
egy ötlet jutott eszünkbe.
Talán crowdsourcing módszerrel összegyűjthetnénk a tárgyakról
a még elpusztulásuk előtt készült fotókat,
hogy digitálisan rekonstruálhassuk őket.
Ha ez lehetséges,
elhelyezhetnénk a rekonstrukciókat
digitális múzeumba.
Így két hétre rá, hogy láttuk a videót,
elindítottuk az ún. Moszul projektet.
Emlékszenek a szoborról előbb mutatott fényképre?
Ez crowdsourcing módszerrel készült rekonstrukció,
még elpusztítása előtt.
Sokukat érdekelheti
a megvalósítás módszere.
A technológia veleje a fotogrammetria,
amelyet itt, Németországban találtak föl.
E technológiával a tárgyakról
más-más szögből készült kétdimenziós fényképekből
3D-s modellt alkothatunk.
Ezt tán varázslatnak gondolják, de nem az.
Bemutatom a módszert.
Ez két fénykép ugyanarról a tárgyról.
A számítógép fölismerheti
a két fénykép hasonló jellemzőit,
azaz a tárgy hasonló jellemzőit.
Sok fényképből
a számítógép kezdheti 3D-ben rekonstruálni a tárgyat.
Esetünkben
adott a kamera helyzete, amelyből a felvételek készültek,
ezek kékek.
Elismerem: ez részleges rekonstrukció,
de miért mondom, hogy részleges?
Azért, mert a szobor fal előtt állt.
Nincsenek képeink a hátoldaláról.
Ha a szobor rekonstrukcióját teljessé szeretném tenni,
jó kamerára, állványra,
jó megvilágításra lenne szükség,
de ezt nem tehetjük meg crowdsourcinges fényképekkel.
Gondoljunk csak bele!
Múzeumban járva
hányan fényképezik le körben a szobrot,
még a hátoldalát is?
Michelangelo Dávid szobrát tán páran érdekesnek találják,
azt hiszem...
(Nevetés)
De az a helyzet,
hogy ha több képet találnánk e tárgyról,
tökéletesíthetnénk a 3D-s modellt.
A projekt indításakor
csupán a Moszuli Múzeumra gondoltunk.
Arra számítottunk: kapunk pár képet,
valaki fölkapja a fejét,
egy-két virtuális rekonstrukció készülhet,
de nem sejtettük, hogy ilyen gyors hatást kelt.
Egy szempillantás alatt
teljesen nyilvánvalóvá vált,
hogy az ötlet alkalmazható bárhol megsemmisült örökségre is.
Ezért úgy döntöttünk, hogy projektünk nevét Rekreire változtatjuk.
2015 nyarán a The Economist folyóirat média laborja
megkeresett bennünket.
Azt kérdezték tőlünk:
"Szeretnék, ha mi hoznánk létre a virtuális múzeumot,
hogy oda rakhassák a rekonstrukciókat,
s elmondhassák történetüket?
Mondhattunk-e nemet?
Persze, hogy nem.
Igennel feleltünk.
Föl voltunk dobva.
Eredetileg erről álmodoztunk.
Most bárki kipróbálhatja
mobilján a RecoVR Mosult
Google Cardboarddal,
táblagéppel vagy YouTube 360-nal.
Itt egy képernyőkép a virtuális múzeumból.
Ott van
a szobor részleges rekonstrukciója
és a moszuli oroszlán,
a projekt keretében készült első rekonstrukció.
Bár a videó csak részben mutatja Moszul oroszlánja elpusztítását,
sok más példa van nagy tárgyi leletek elpusztítására,
amelyek túl nagyok voltak, hogy elrabolhassák őket.
Például
az észak-iraki Nimrud Kapuja.
Ez a digitális rekonstrukciója, amikor még állt,
ez pedig a szétverése közbeni.
Vagy Al-Lāt oroszlánja a szíriai Palmirában
előtte
és utána.
Bár a virtuális rekonstrukció áll
projektünk előterében,
egyesek fölteszik a kérdést:
kinyomtathatók 3D-ben?
Szerintünk a 3D-s nyomtatás nem a legjobb megoldás
az elpusztított örökség helyett.
Ha a tárgy elpusztult,
végleg elveszett.
De a 3D-s nyomtatás igenis pótlólagos esélyt ad története elmondására.
Pl. megmutathatom...
Ez itt a szobor Hatrából
és a moszuli oroszlán.
(Taps)
Köszönöm.
Jobban szemügyre véve észrevesszük,
hogy egyes részei színesen vannak nyomtatva,
mások fehéren vagy szürkén.
Ez a rész a szobor megtámasztása, összefogása végett került rá.
Akárcsak múzeumokban,
ahol a darabokban talált szobrot összeillesztik,
hogy a látogatók megnézhessék.
Logikus, nem?
De jobban érdekelt bennünket:
a virtuális valóság mit nyújthat az elveszett örökség helyett.
Pl. a palmirai egyik síremlék-tornya,
amelyet elpusztítottak.
A Sketchfab képnézegetővel megmutathatjuk,
hogy a síremlék három külső oldalát rekonstruáltuk,
de a belsejéről is vannak képeink.
Megkezdtük a fal és a mennyezet
rekonstrukciójának elkészítését.
Régészek több évig dolgoztak rajta.
E műemlékről megvoltak az építészeti tervrajzok is.
Sajnos, kulturális örökségünk nemcsak konfliktusövezetekben
és háborúban pusztul;
hanem természeti csapások miatt is.
Ez itt a katmandui Durbar tér 3D-s modellje
a 2015 áprilisi földrengés előtt
és után.
Azt vélhetik,
hogy nem csak turistafelvételekből készítettem a 3D-s modellt,
és ez igaz is.
De a kép azt bizonyítja,
hogy nagy közhivatalok s a magánszféra képes együttműködni
hasonló kezdeményezésekben.
Projektünk egyik fő teendője,
hogy a még az események bekövetkezte előtti fotókat föllelje.
Az internet sokmilliónyi képet tartalmazó adatbázisnak tekinthető.
Így van.
Nekiláttunk egy eszköz kifejlesztésének,
amellyel képeket nyerhetünk ki Flickr-féle honlapokról
földrajzi koordináta hozzárendelésével,
a rekonstrukció kiegészítésére.
Nemcsak természeti csapások és háborúk miatt veszítjük el
kulturális örökségünket, hanem más miatt is.
Mi jut eszükbe e két képről?
Talán kissé nehéz fölidézni,
de csupán két hete az esemény
az emberi butaság miatti rombolás példájává vált.
Lisszabonban egy turista föl akart mászni e szoborra,
hogy szelfit készítsen...
(Nevetés)
és magával együtt lerántotta.
Már előkerülnek képek, hogy elkészítsük
a szobor digitális rekonstrukcióját.
Tudatában kell lennünk,
hogy kulturális értékek elpusztítása nem mai jelenség.
A 16. században európai papok
s fölfedezők Amerikában ezerszámra égettek el maja könyveket;
csak egy pár maradt belőlük.
Gyorsan 2001-re ugrunk:
a tálibok fölrobbantották a bámijáni Buddhákat Afganisztánban.
Értik,
a kulturális örökség Földünk közös történelme.
Összeköt bennünket őseinkkel és történelmükkel,
de nap mint nap veszítünk belőlük
természeti csapások és válságok miatt.
Persze, emberi életek elvesztése a legszívfacsaróbb veszteség,
de a kulturális örökség eszköz, hogy a jövendő nemzedéknek
megőrizzük az emberek emlékét.
Kell az önök segítsége az elveszőben lévő történelem helyreállításához.
Velünk tartanak?
(Taps)