[Govor zajema vsebino za odrasle]
Pogosto me sprašujejo, s čim se ukvarjam.
Moj odgovor se glasi:
"Poskušam ustaviti nasilje nad otroki.
Vse oblike nasilja nad vsakim otrokom v vsaki državi."
Navadno sledi tišina.
Včasih, odvisno od situacije, sledi:
"Uh, to pa je težka tema za pogovor."
In nato val vprašanj:
"Za kakšno obliko nasilja gre?"
"Koliko nasilja je prisotnega?"
"Kje se to dogaja? Se dogaja pri nas?"
Ljudje so večinoma šokirani, ko odgovorim na vsa vprašanja.
Šokirani nad obsežnostjo nasilja,
šokirani nad naravo nasilja.
A hitro poskrbim,
da jih ne prevzame občutek tegobe.
Prepričan sem, da ima naša generacija
edinstveno zgodovinsko priložnost
za ustavitev nasilja nad otroki.
V boju proti nasilju nastaja gibanje.
Nacionalne vlade, mestne uprave,
province in drugi se pridružujejo temu gibanju.
In ko nam uspe -- za kar smo potrebni vsi --
bomo spremenili tok človeške zgodovine.
Kdaj lahko govorimo o nasilju nad otroki?
Gre za vse oblike fizičnega,
spolnega, psihičnega in čustvenega nasilja,
ki ga otroci doživljajo doma,
v šoli, na spletu in v njihovih skupnostih.
Sodelujemo s partnerji s celega sveta,
ki nam razkrivajo skrb vzbujajoče zgodbe
posameznih otrok.
Naj omenim desetletno Sarah,
ki jo je večkrat posilil njen očim
in ji grozil z nasiljem, če ga razkrije.
Faisala so v šoli tepli s kablom po členkih,
ga sramotili, ga klicali osel
in ga pustili stati zunaj na mrazu, če je podal napačen odgovor.
Partnerji, s katerimi sodelujemo, da bi naredili splet bolj varen za otroke,
nam razkrivajo zgodbe, kot je zgodba o Angeliki,
dvanajstletni deklici.
Prisiljena je bila izvajati spolna dejanja s stricem,
ki so bila v živo predvajana odraslim z drugega konca sveta.
Vsako deseto dekle doživi spolno zlorabo pred dopolnjenim dvajsetim letom.
Polovica otrok živi v državah,
kjer telesno kaznovanje ni popolnoma prepovedano.
Samo lani je bilo v ZDA
45 milijonov prijav slik in videoposnetkov
nasilja ter spolnih zlorab nad otroki na spletu.
Dvakrat več kot leto prej.
Takšne oblike nasilja skupaj z vsemi drugimi oblikami
vodijo v resnično pretresljive številke.
Vsako leto milijarda otrok s celega sveta
doživi neko obliko nasilja.
To je vsak drugi otrok.
Gre za univerzalen problem.
In kaj mi vliva upanje?
Naj omenim Švedsko in Ugando.
Verjetno si ne morete predstavljati bolj različnih držav.
Če se pogovarjate z ekonomistom,
vam bo povedal, da ima Švedska povprečen dohodek na prebivalca
približno 50.000 dolarjev na leto.
V Ugandi znaša 2000 dolarjev.
Zgodovinar vam bo razkril,
da Švedska že približno 200 let ni imela notranjih konfliktov,
medtem ko se Uganda še vedno bori z nemiri
na severu države.
Glasbenik vam bo povedal,
da je ugandska državna himna "Oh Uganda, Land of Beauty"
ena najkrajših na svetu.
Pravzaprav je tako kratka, da jo pogosto predvajajo večkrat.
Mislim, da Švedi nekoliko dlje igrajo in pojejo svojo himno.
A vrnimo se k resnim zadevam.
Švedska in Uganda sta se zavezali
k sodelovanju in skupnemu cilju
ustaviti nasilje nad otroki.
Z ukrepi poskušata popeljati na pot,
ki vodi k izkoreninjenju nasilja nad otroki do leta 2030.
Številne države in mesta po celem svetu
se jima pridružujejo.
A kaj to dejansko pomeni, kako se to odraža v praksi?
Kako ukrepajo, ko se zavežejo boju proti nasilju?
Gre za politično zavezo in vodstvo na najvišji ravni,
sprejemanje in izvajanje zakonodaje,
ustvarjanje pobud, spreminjanje politike.
Gre za sprožanje nacionalne razprave,
ki ozavešča ljudi na poti k spreminjanju načina razmišljanja
ter družbenemu nesprejemanju
kakršnega koli nasilja in zlorab nad otroki.
Gre za prepoznavanje dejstva, da nasilje nad otroki
posega na številna področja,
zato je treba najti sistemsko rešitev problema.
Reševanje zgolj enega vidika ne bo zadostovalo.
Potrebno je vključevanje vladnih in nevladnih organizacij,
verskih skupin, zasebnega sektorja,
medijev, akademikov, organizacij civilne družbe in drugih.
Treba je tudi črpati iz najboljših praks
in primerov s celega sveta,
a hkrati uporabljati podatke iz lastne države
in tako obelodaniti nemalokrat skrito zgodbo nasilja, v vsaki državi.
Te podatke je treba uporabiti tako za krepitev nacionalnega odziva
kot tudi za spremljanje napredka.
Deliti, kaj je učinkovito,
biti iskren, ko zadeve ne potekajo gladko,
in deliti navdušenje,
ko opazimo uspeh ter upad nasilja.
Lahko resnično dosežemo uspeh na globalni ravni?
Milijarda otrok na leto je žrtev nasilja.
Mislim, da lahko.
Leta 2015 se je 193 svetovnih voditeljev zavezalo k ustavitvi
nasilja, zlorab in zanemarjanja otrok v njihovih državah do 2030.
Nasilje nad otroki
zasenči vse druge naložbe v njih:
naložbe v njihovo zdravje, v izobraževanje.
Pogosto pušča večletne posledice,
včasih zaznamuje za celo življenje in se prenaša na naslednje generacije.
Vendar ne gre zgolj za mednarodne sporazume in vlade,
čeprav so pomembni.
Mislim, da se bolj korenito spreminja nekaj drugega:
mi, družbe s celega sveta,
smo končno začeli obsojati nesprejemljivo obnašanje,
ki se je predolgo dopuščalo.
Pomislite na gibanje #MeToo
in kako sektor za sektorjem, industrija za industrijo
razkriva storilce,
jih kliče k odgovornosti.
Pred nami je dolga pot, a začeli smo stopati po njej.
Poglejte dogajanje v humanitarnem sektorju.
Po nekaj primerih zlorabe moči
so se zdaj zelo resno zavzeli
za zaščito otrok po celem svetu.
Še več.
Tudi otroci in mladostniki sami,
delno s pomočjo tehnologije,
imajo dandanes besedo,
ki je včasih, vsaj mislim, niso imeli.
In tega se tudi poslužujejo.
Ne samo da so aktivni v situacijah, ki jih vidijo okrog sebe
ali ki jih je po njihovem mnenju treba izboljšati,
ampak želijo sodelovati v reševanju zadev,
ki prežemajo njihova življenja in vplivajo na njih.
Pomislite na mlade aktiviste,
ki se izrekajo proti izmaličenju ženskih spolovil,
porokam otrok, spletnem ustrahovanju, varnim šolam, nasilnim konfliktom ...
Seznamu ni konca.
Ti otroci igrajo zelo pomembno vlogo.
Imamo torej politično vodstvo,
imamo mladinski aktivizem,
imamo rešitve, ki temeljijo na dokazih,
narašča tudi javna ozaveščenost --
stopamo torej po poti,
začenjamo potovanje do popolne ustavitve nasilja do leta 2030.
In kakšne so omenjene rešitve?
Pred tremi leti, leta 2016,
se je povezalo 10 globalnih institucij,
ki so oblikovale obširen koncept
za postopno ustavitev nasilja nad otroki.
Imenuje se INSPIRE.
Obravnava potrebo po relevantni zakonodaji,
obravnava družbene norme,
zajema podporo za starše in skrbnike,
pomoč otrokom, ki so doživeli nasilje in zlorabo.
In varne šole,
kjer so otroci lahko v učnem okolju, v katerem napredujejo.
V Ugandi se je pred štirimi leti
osemletna deklica lahko poročila s tridesetletnim moškim.
To zdaj ni več dovoljeno.
Prepoved je prinesla sprememba Zakona o otrocih iz 2016,
s katero je določena tudi najnižja starost otroka za poroko -- 18 let.
To je črka I v INSPIRE --
sprejemanje in izvajanje zakonodaje, ang. "Implement".
Kambodža razvija podporo za starše,
podporo za starše in skrbnike po celi državi,
ki usposablja starše za vzgojo otrok
in vzpostavljanje discipline doma na nenasilen način.
To je črka P v INSPIRE --
podpora staršem ("Parent") in skrbnikom.
Na Filipinih
je ustanovljenih 100 centrov za zaščito žensk in otrok po vsej državi.
Žensk in otrok, ki so bodisi v nevarnosti pred zlorabo in nasiljem
bodisi doživeli nasilje.
To je črka R v INSPIRE -- odzivnost ("Response") in podpora.
In v Ugandi je izšel priročnik varne šole, ki ga trenutno uporablja
polovica ugandskih učiteljev.
Usposablja jih za ohranjanje nadzora v razredu z nenasilno disciplino.
To je E v INSPIRE --
izobraževanje ("Education") in življenjske kompetence.
To so samo delčki koncepta INSPIRE.
Vedno več držav se zavezuje k izvajanju koncepta,
prilagajanju lokalnim okoliščinam,
dopolnjevanju z relevantnimi podatki, oblikovanju načrta,
sodelovanju med sektorji
in začetku poti, ki vodi k izkoreninjenju nasilja.
Kanada, Mehika, Združeni arabski emirati, Tanzanija,
omenil sem že Švedsko in Ugando,
Japonska, Filipini, Indonezija,
vedno več držav in zdaj tudi mest.
In ravno tukaj na Škotskem
Univerza v Edinburghu ustanavlja učni laboratorij,
ki bo spremljal razvoj v mestih na Škotskem,
Filipinih in v Kolumbiji.
Spremljali bodo, kaj je učinkovito.
Načrte, ki so pripravljeni za izvedbo na državni ravni,
bodo uporabili tudi na ravni mest.
Prepričani smo,
da lahko v mestih dosežemo hitrejši in dokazljiv napredek
v krajšem času.
Ko naredimo vse to,
se bo zgodba o uspehu širila v laboratoriju
in po celi univerzi.
Ustavitev nasilja je prava pot,
je pametna investicija.
Oboroženi smo z rešitvami, ki temeljijo na dokazih,
in začeli smo stopati po tej poti.
Kaj bi se zgodilo,
če bi zares ustavili nasilje nad otroki?
Razmislimo o tem na trenutek.
Najprej pomislite na otroke, o katerih sem pripovedoval.
Sarah ponoči ne bi več ležala v postelji
in prestrašeno poslušala korake očima,
ki prihaja po stopnicah.
Faisal bi hodil v šolo in napredoval.
Ne bi ga bilo več strah biti v šoli
in biti ustrahovan in tepen in osramočen s strani učiteljev.
Angelika in druge deklice s to izkušnjo
ne bi bile več predmet, spletna roba
za uživače z drugega konca sveta.
Vse to pomnožite z družbenimi,
ekonomskimi, kulturnimi koristmi prenehanja nasilja.
Le-te pomnožite z vsako družino, vsako skupnostjo,
vasjo, mestom, velemestom, državo ...
in nenadoma se rodi nova normala.
Zrasla bi generacija, ki ne bi doživela nasilja.
Za to smo potrebni vsi.
A imamo edinstveno priložnost za poskus
in prepričan sem, da imamo mi kot odrasli odgovornost, da to naredimo.
In potem, ko nas kdo vpraša,
kaj počnemo,
lahko vsak od nas odgovori:
"Spreminjam tok človeške zgodovine.
Dajem svoj doprinos k ustavitvi nasilja nad otroki."
Naredimo to in naredimo zdaj.
Hvala.
(Aplavz)