У овом говору ћу вам дати најважнију лекцију
коју смо моје колеге и ја научили кроз посматрање 83 000 снимака мозга.
Али прво ми допустите да ту лекцију ставим у контекст.
Рођен сам као средње дете међу седморо деце.
Док сам одрастао, отац ме је називао особењаком,
што за њега није била добра ствар.
(Смех)
Године 1972, позвала ме је војска
и обучен сам као пешадијски болничар, када се јавила моја љубав према медицини.
Али пошто сам заиста мрзео идеју да на мене пуцају или да спавам у блату,
преквалификовао сам се за техничара за рендгенске зраке
и развио страст према медицинским снимцима.
Као што је наш професор говорио: „Како ћете знати ако не погледате?“
Године 1979, када сам био студент друге године медицине,
неко у мојој породици је постао озбиљно суицидалан,
а ја сам је одвео у посету сјајном психијатру.
Временом сам схватио да ће то, ако јој помогне, што је и учинио,
не само спасити њен живот,
већ ће то помоћи и њеној деци, па чак и будућим унуцима,
пошто ће их обликовати неко ко је срећнији и стабилнији.
Заљубио сам се у психијатрију
јер сам схватио да има потенцијал да мења генерације људи.
Године 1991. сам отишао на прво предавање о снимању SPECT.
SPECT је грана нуклеарне медицине која проучава крвоток и активност крви,
проучава како ваш мозак ради.
SPECT је представљен као средство да би се помогло психијатрима
да добију више информација да би помогли својим пацијентима.
На том предавању су се моје две професионалне љубави,
медицинско снимање и психијатрија,
спојиле и, искрено, преокренуле мој живот.
Током следеће 22 године, моје колеге и ја смо направили
највећу светску базу података снимака мозга који су у вези са понашањем,
од пацијената из 93 земље.
SPECT нам у суштини говори три ствари о мозгу:
добра активност, премало или превише активности.
Ево пара SPECT снимака здравог мозга.
Снимак са леве стране показује спољну површину мозга,
а снимак здравог мозга показује целокупну, уједначену, симетричну активност.
Боја није важна; важан је облик.
На снимку десно, црвеном су означена подручја велике активности,
а у здравом мозгу, оне се обично дешавају у задњем делу мозга.
Ево снимка здравог мозга у поређењу са неким ко је доживео два мождана удара.
Можете видети рупе у активности.
Ево како изгледа Алцхајмерова болест,
при чему задња половина мозга пропада.
Да ли сте знали да Алцхајмерова болест заправо креће у мозгу
30 до 50 година пре него што вам се јаве било какви симптоми?
Ево снимка трауматске повреде мозга.
Ваш мозак је мекан, а лобања вам је заиста тврда.
Или злоупотреба дроге.
Прави разлог да не користите дрогу - оштећује вам мозак.
Опсесивно-компулзивни поремећај,
при чему предњи део мозга обично претерано ради,
па људи не могу да искључе сопствене мисли.
Епилепсија, код које често виђамо подручја са повећаном активношћу.
Године 1992. сам отишао на целодневну конференцију
на тему SPECT снимања мозга.
Била је невероватна
и рефлектовала је наше рано искуство у коришћењу SPECT-а у психијатрији.
Али на истом састанку су истраживачи почели да се наглас жале
да клинички психијатри као што сам ја не би требало да раде снимања,
да су она само за њихово истраживање.
Пошто сам био особењак и имао клиничко искуство,
мислио сам да је то стварно глупа идеја.
(Смех)
Без снимања,
психијатри су тада дијагностиковали,
а чине то чак и сада као што је било и 1840. године,
када је Абрахам Линколн имао депресију,
тако што причају са људима и прегледају скуп симптома.
Снимање нам је показало да постоји бољи начин.
Да ли сте знали да су психијатри једини медицински стручњаци
који буквално никада не гледају у орган који лече?
Размислите о томе.
Кардиолози гледају, неуролози гледају, ортопеди гледају,
буквално сви други медицински стручњаци гледају;
психијатри нагађају.
Пре снимања,
увек сам осећао да нагађам наслепо када се ради о пацијентима
и да сам неке од њих повредио, што ме је ужасавало.
Постоји разлог
зашто већина психијатријских лекова има строга упозорења.
Дајте их погрешној особи и можете да изазовете катастрофу.
На почетку су нас наши снимци научили многим важним лекцијама
као што је да болести као хиперактивни поремећај,
анксиозност, депресија и болести зависности
нису једноставни или јединствени поремећаји у мозгу;
сваки од њих има више типова.
На пример, овде имамо два пацијента
којима је дијагностикована депресија,
који су буквално имали исте симптоме, али радикално различите мозгове.
Један је имао веома слабу активност мозга, а други је имао велику активност.
Како бисте уопште знали шта да учините за њих осим ако заиста не погледате?
Лечење треба да је прилагођено
појединачном мозгу, а не скупу симптома.
Наша снимања су нас такође научила
да је блага трауматска повреда мозга главни узрок психијатријске болести
која уништава животе људи,
а буквално нико није знао ништа о томе јер би ишли код психијатра
због ствари као што су проблем с нарављу, анксиозношћу, депресијом и несаницом,
а никада не би погледали, па никада нису знали.
Ево снимка пенаестогодишњег дечака
који је пао са степеница када је имао три године.
Иако је био без свести тек неколико минута,
трајна последица коју је повреда имала на дечаков живот
уопште није била блага.
Када сам га упознао као петнаестогодишњака,
само што су га избацили из трећег боравишног програма лечења насиља.
Био му је потребан програм рехабилитације мозга,
а не само напамет преписани лекови
или бихевиорални третман који је, ако размислите, заиста окрутан.
Његово укључење у програм бихевиоралног лечења
када је понашање заправо исказивање проблема, а не сам проблем.
Истраживачи су открили да су недијагностиковане повреде мозга
важан узрок бескућништва, злоупотребе дрога и алкохола, депресије,
паничних напада, хиперкинетичког поремећаја и самоубиства.
Чека нас катастрофа
са стотинама и хиљадама војника
који се враћају из Ирака и Авганистана,
а буквално нико не прегледа функције њиховог мозга.
Уз наставак рада са SPECT-ом,
критиковање је постало гласније, али и лекције.
Судије и адвокати одбране су тражили нашу помоћ да би разумели криминално понашање.
До данашњег дана смо направили преко 500 снимака криминалаца,
укључујући и 90 убица.
Наш рад нас је научио да људи који раде лоше ствари
често имају мождане проблеме.
То није било изненађујуће.
Али, оно што нас је изненадило
је да многи од тих мозгова могу да се рехабилитују.
Па, ево радикалне идеје.
Шта ако бисмо процењивали и лечили проблеме у мозгу
уместо да их складиштимо у токсичним, стресним окружењима?
Према искуству које имам, могли бисмо да уштедимо огромну гомилу новца
тако што ћемо ове људе учинити функционалнијима,
па би они, када изађу из затвора, могли да раде,
издржавају породице и плаћају порезе.
Достојевски је једном рекао: „Друштво се процењује
не према томе како третира своје изванредне грађане,
већ по томе како третира своје криминалце.“
Уместо само о злочину и казни,
треба да размишљамо и о процени злочина и лечењу.
(Аплауз)
Дакле, након 22 године и 83 000 снимака,
најзначајнија лекција које смо моје колеге и ја научили
је да буквално можете да промените људски мозак.
А када то учините, мењате њихов живот.
Нисте заглављени са мозгом који имате;
можете га побољшати, а ми то можемо доказати.
Моје колеге и ја смо спровели прву и највећу студију
о активним и пензионисаним играчима НФЛ-а,
што је показало велики степен оштећења код ових играча у време
када је НФЛ говорио да не зна
да ли играње рагбија узрокује дуготрајно оштећење мозга.
Чињеница је да нису хтели да знају.
То није било изненађујуће.
Мислим да би, ако бисте окупили најобазривије деветогодишњаке
и причали им о томе да је мозак мекан, отприлике као мек маслац,
да се налази унутар веома тврде лобање која има многе оштре, кошчате ивице,
знате, 28 од 30 деветогодишњака би рекло:
„Вероватно је то лоша идеја по твој живот.“
(Смех)
Али, оно што нас је заиста узбудило јесте други део студије
у ком смо укључили играче у паметни мождани програм
и демонстрирали да је 80% њих могло да доживи побољшање
у подручјима крвотока, памћења и расположења,
да нисте заглављени са мозгом који имате,
да га можете побољшати у оквиру паметног можданог програма.
Зар то није узбудљиво?
Веома сам узбуђен.
Поништавање оштећења мозга је веома узбудљива нова могућност,
али из тога произилазе и много шири исходи.
Ево снимка тинејџерке која има хиперкинетички поремећај,
која се секла, није јој ишло у школи и која се свађала са родитељима.
Када смо јој побољшали мозак,
са јединица и двојки је прешла на четворке и петице,
а емотивно је била много стабилнија.
Ево Ненсиног снимка.
Ненси је дијагностикована демеција,
а њен доктор је рекао њеном мужу да треба да јој нађе смештај
јер за годину дана неће знати његово име.
Али на интензивном програму рехабилитације мозга,
стање Ненсиног мозга се побољшало, као и њено памћење,
и четири године касније, Ненси и даље зна име свог мужа.
Или моја омиљена прича за илустрацију ове поенте: Ендру,
деветогодишњи дечак који је напао девојчицу на игралишту за бејзбол
без икаквог посебног разлога,
а у то време, цртао је слике
на којима је висио са дрвећа и пуцао у другу децу.
Ендру је био темпирана бомба која чека
да изазове будућу масовну пуцњаву у школи.
Већина психијатара би Ендруу дала лекове,
као што су то учинили са Ериком Харисом и другим масовним убицама
пре него што су починили ужасне злочине,
али ме је снимање SPECT научило да морам да погледам снимак његовог мозга
и да не нагађам наслепо да бих разумео шта му треба.
Њехов SPECT снимак је показао цисту величине голфске лоптице,
која је захватила простор левог слепоочног можданог режња.
Ниједна количина лекова или терапија не би помогла Ендруу.
Када је циста уклоњена,
његово понашање се потпуно вратило у нормалу,
а он је постао драг дечак пун љубави какав је одувек желео да буде.
Сада, 18 година касније, Ендру, који је мој сестрић,
има сопствени дом, посао и плаћа порез.
(Смех)
Зато што се неко потрудио да погледа снимак његовог мозга,
постао је бољи син,
а биће бољи муж, отац и деда.
Када имате привилегију да промените нечији мозак,
не само да мењате његов или њен живот,
већ имате могућност да промените и будуће генерације.
Ја сам др Данијел Ејмен. Хвала вам.
(Аплауз)