Oko otprilike četiri sata popodne 20. jula 1969. godine,
čovenčanstvo je bilo samo nekoliko minuta od sletanja na površinu Meseca.
Ali pre nego što su astronauti započeli spuštanje,
alarm upozorenja se upalio.
Nešto je preopterećivalo računar,
i pretilo da se misija obustavi.
Nazad na Zemlji, Margaret Hamilton držala je dah.
Vodila je tim koji je prvi razvio softver koji radi tokom letenja,
znala je da ne sme da se desi nijedna greška.
Ali ovo upozorenje koje se desilo u poslednjoj sekundi
je dokazalo da je njen softver radio baš onako kako je isplanirano.
Rođena 33 godine ranije u Paoli, Indijani, Hamiltonova je oduvek bila radoznala.
Na fakultetu je studirala matematiku i filozofiju,
pre nego što je prihvatila poziciju istraživača na MIT-ju
kako bi platila postdiplomske studije.
Tamo se susrela sa prvim računarom dok je razvijala softver
koji bi dao potporu istaživanju nove oblasti teorije haosa.
Potom u Linkoln laboratoriji na MIT-ju
Hamiltonova je razvila softver za prvi američki sistem protivvazdušne odbrane
kako bi tragali za neprijateljskim letelicama.
Ali kad je čula da je poznati inženjer Čarls Drejper
tražio pomoć kako bi poslao čovečanstvo na Mesec,
odmah se pridružila timu.
NASA je polagala nadu u Drejpera i njegovu grupu od oko 400 inženjera
da izumeju prvi digitalni, leteći kompaktni računar,
Apolo Računar za Navođenje.
Koristeći ulazne informacije od astronauta,
ovaj uređaj je bio odgovoran za navođenje, upravljanje
i kontrolu svemirske letelice.
U trenutku kada su nepouzdani računari ispunjavali cele prostorije,
ARN je trebalo da funkcioniše bez greške,
i da stane u 0,02 metara kubnih.
Drejper je podelio laboratoriju u dva tima,
jedan bi dizajnirao hardver, a drugi bi razvijao softver.
Hamiltonova je vodila tim koji je pravio softver koji bi radio tokom letenja
i za komandni i za lunarni modul.
Ovaj posao, za koji je skovala izraz „softversko inženjerstvo”
je bio neverovatno riskantan.
Ljudski životi su bili u opasnosti, pa su svi programi morali biti savšeni.
Margaretin softver je trebalo da brzo detektuje neočekivane greške
i da se oporavi od njih u realnom vremenu.
Ali ovakvu vrstu adaptivnog programa je bilo teško smisliti,
pošto su rani softveri mogli samo da procesuiraju radnje u predodređenom redu.
Kako bi rešila ovaj problem,
Margaret je dizajnirala svoj program da bude asinhron,
što znači da bi važnije radnje prekinule one koje su manje važne.
Njen tim je dodelio svakom zadatku jedinsveni prioritet
kako bi osigurali da se svaka radnja desi po pravilnom redu
i u pravom trenutku, bez obzira na bilo kakva iznenađenja.
Nakon ovog otkrića,
Margaret je shvatila da njen softver može pomoći astronautima da rade
u asinhronom okruženju.
Dizajnirala je ekrane prioriteta
koji bi prekinuli redovne planirane zadatke astronauta
kako bi ih upozorili o hitnim stanjima.
Astronauti su mogli da komuniciraju sa Centrom za kontrolu misije (CKM)
kako bi se odlučili za najbolji put.
Ovo je označeno kao prvi put da softver za let komunicira direktno
i asinhrono sa pilotom.
Upravo ove sigurnosne mere su pokrenule alarme tik pred sletanje na mesec.
Baz Oldrin je brzo shvatio svoju grešku,
on je slučajno stisnuo prekidač za radar.
Ovaj radar je bio esencijalan za njihov povratak kući,
ali ovde je koristio bitne računarske resurse.
Na sreću, Apolo Računar za Navođenje bio je dobro opremljen da rešio ovo.
Tokom preopterećenja, softver restartuje programe
dozvoljavajući samo radnjama visokog prioriteta da budu procesuirane,
uključujući programe neophodne za sletanje.
Ekrani prioriteta su dali izbor astronautima,
sleteti ili ne sleteti.
U roku od nekoliko minuta, CKM je dao naređenje.
Sletanje letelice Apolo 11 se desilo zahvaljujući astronautima,
kontroli misije, softvera i hardvera koji su radili zajedno kao jedan.
Doprinosi Hamiltonove su bili presudni za rad inženjera i naučnika
koje je inspirisao cilj predsednika Džona F. Kenedija da dosegnu do Meseca.
Njen spasilački rad je daleko dogurao -
nikad nije bila nađena greška u softveru bilo koje posade Apolo misija.
Nakon njenog rada na Apolu,
Hamiltonova je osnovala kompaniju koja koristi univerzalni jezik sistema
kako bi stvorili napretke za sisteme i softver.
Godine 2003. NASA je počastvovala njena dostignuća
najvećom finansijskom nagradom koju su ikad dali individui.
I 47 godina nakon što je njen softver prvi put vodio astronaute na Mesec,
Hamiltonova je nagrađena predsedničkom medaljom slobode
zbog menjanja načina na koji mislimo o tehnologiji.