איך אנו לומדים,
ומדוע לחלקנו קל יותר ללמוד מאחרים?
כפי שציינתי, אני ד"ר לארה בויד.
אני חוקרת מוח, כאן באוניברסיטת קולומביה הבריטית.
אלה השאלות שמרתקות אותי.
(מחיאות כפיים ותרועות)
חקר המוח הוא אחת החזיתות העיקריות
בהבנת הפיזיולוגיה האנושית,
וגם בשאלה מה הופך אותנו למי שאנו.
זהו עידן מדהים לעסוק בו בחקר המוח,
והייתי אומרת נחרצות
שיש לי העבודה הכי מעניינת בעולם.
מה שידוע לנו אודות המוח משתנה בקצב עוצר-נשימה.
והרבה ממה שחשבנו שאנו יודעים ומבינים אודות המוח
מתברר כלא-נכון או חלקי.
כמה מהסברות המוטעות הללו ברורות יותר מאחרות.
למשל, פעם חשבנו
שאחרי הילדות המוח לא ממש יכול להשתנות.
מסתבר שאין דבר רחוק יותר מהאמת.
מושג מוטעה נוסף אודות המוח
קבע שמשתמשים בכל פעם רק בחלקים ממנו,
והוא דומם כשלא עושים דבר.
גם זה לא נכון.
מסתבר שאפילו במצב מנוחה
כשלא חושבים על כלום, המוח פעיל ביותר.
פיתוחים טכנולוגיים, כמו הדמיית התהודה המגנטית,
איפשרו לנו לגלות זאת ועוד תגליות חשובות רבות.
ואולי התגלית הכי מלהיבה,
הכי מעניינת והכי קובעת
היא שבכל פעם שלומדים עובדה או מיומנות חדשים,
משנים את המוח.
אנו מכנים זאת "פלסטיות עצבית".
לפני 25 שנה בלבד חשבנו שבערך אחרי גיל הבגרות המינית
השינויים היחידים שמתחוללים במוח הם שליליים:
אובדן תאי מוח עם ההזדקנות,
נזק נלווה, כמו שבץ.
ואז המחקרים החלו להראות כמויות משמעותיות
של ארגון-מחדש במוח הבוגר.
והמחקר שנבע מכך הוכיח לנו
שכל התנהגויותינו משנות את המוח.
ששינויים אלה אינם מוגבלים ע"י גיל,
בשורות טובות, נכון?
ולמעשה, השינויים קורים כל הזמן.
וחשוב מאד,
הארגון-מחדש של המוח מסייע להחלמה
אחרי נזק מוחי.
המפתח לכל השינויים האלה הוא הפלסטיות העצבית.
איך זה נראה?
המוח שלכם יכול להשתנות בשלוש דרכים בסיסיות ביותר
כדי לסייע ללמידה.
הדרך הראשונה היא כימית.
המוח פועל בעצם ע"י שיגור אותות כימיים
בין תאי מוח, מה אנו מכנים "נוירונים",
וזה מפעיל סדרה של פעולות ותגובות.
אז כדי לסייע ללמידה, מוחכם מסוגל להגדיל
את ריכוזי האותות הכימיים האלה
שעוברים בין תאי העצב.
היות שזה קורה מהר מאד,
זה מסייע לזכרון קצר-הטווח
או לשיפור קצר-טווח בביצועים של כישורים מוטוריים.
הדרך השניה בה יכול המוח להשתנות כדי לסייע ללמידה
היא ע"י שינוי המבנה שלו.
בזמן הלמידה, המוח מסוגל לשנות את הקשרים בין תאי העצב.
כאן, המבנה הפיזי של המוח ממש משתנה,
ולכן זה דורש מעט יותר זמן.
סוג שינויים זה קשור לזכרון לטווח ארוך,
לשיפורים ארוכי-טווח בכישורים מוטוריים.
תהליכים אלה קורים באינטראקציה. אתן לכם דוגמה כיצד.
כולנו ניסינו ללמוד מיומנות מוטורית חדשה,
למשל, לנגן בפסנתר,
או ללמוד לבצע להטוטים.
היתה לכם החוויה של השתפרות מתמשכת
במהלך תרגול בודד,
וחשבתם: "קלטתי את זה."
ואז, אולי חזרתם לכך ביום שלמחרת,
וכל ההתקדמות של יום אתמול אבדה.
מה קרה?
בטווח הקצר, המוח שלכם הצליח להגביר
את האיתות הכימי בין תאי העצב.
אבל משום-מה, שינויים אלה לא חוללו את השינוי המבני
הנחוץ לתמיכה בזכרון ארוך הטווח.
זיכרו: זכרונות לטווח ארוך דורשים זמן.
ומה שרואים בטווח הקצר לא משקף למידה;
השינויים הפיזיים הם שיתמכו בזכרונות לטווח ארוך,
ואילו שינויים כימיים תומכים בזכרונות לטווח קצר.
שינויים מבניים עשויים גם ליצור רשתות משולבות של אזורים במוח
שיתפקדו יחד כסיוע ללמידה.
וזה גם עשוי להוביל לכך שאזורים במוח, שחשובים בהתנהגויות ספציפיות ביותר,
ישתנו מבחינה מבנית או יגדלו.
הנה כמה דוגמאות לכך.
לאנשים שקוראים כתב ברייל
יש במוח איזורי חישה של כף היד גדולים יותר ממי שלא.
האזור המוטורי של היד הדומיננטית, שנמצא בצד שמאל של המוח,
אם אתם ימניים, גדול יותר מאשר בצד השני.
והמחקרים מראים שנהגי מוניות לונדוניים
שחייבים לשנן את מפת לונדון כדי לקבל רשיון למונית,
הם בעלי אזורים גדולים יותר במוח שמוקדשים לזכרונות מיפוי, או מרחביים.
הדרך האחרונה בה מוחכם יכול להשתנות כדי לתמוך בלמידה
היא באמצעות שינוי תפקודו.
כשאתם משתמשים באזור כלשהו במוח,
הוא נעשה קל יותר ויותר לגירוי ולשימוש חוזר.
וכשיש במוחכם אזורים שכושר הגירוי שלהם גובר,
המוח משנה את האופן והתזמון של הפעלתם.
בכל הנוגע ללמידה אנו רואים
שרשתות שלמות של פעילות מוחית זזות ומשתנות.
אז הפלסטיות העצבית נתמכת בשינויים כימיים, מבניים ותפקודיים,
ואלו מתרחשים במוח כולו.
הם עשויים לקרות במבודד זה מזה,
אבל בד"כ הם מתרחשים במתואם.
יחד, הם תומכים בלמידה.
והם מתרחשים כל הזמן.
זה עתה סיפרתי לכם שמוחכם פלסטי להפליא.
מדוע אינכם יכולים ללמוד בקלות כל מה שתבחרו?
מדוע ילדים נכשלים לפעמים בבית הספר?
מדוע אנו נוטים לשכוח דברים עם ההזדקנות?
ומדוע אנשים לא מחלימים לגמרי מנזק מוחי?
כלומר: מה מגביל את הפלסטיות העצבית ומה מקל עליה?
זה מה שאני חוקרת.
במיוחד, אני חוקרת כיצד זה קשור להחלמה משבץ.
לאחרונה, השבץ ירד מהמקום השלישי בין גורמי המוות הראשיים בארה"ב
למקום הרביעי.
בשורות נפלאות, נכון?
אבל למעשה מתברר
שמספר האנשים שלוקים בשבץ לא פחת.
רק השתפרנו בשמירה על חייהם לאחר שבץ חמור.
מסתבר שקשה מאד לעזור למוח להחלים משבץ.
ובכנות,
לא הצלחנו לפתח התערבויות שיקומיות יעילות.
התוצאה של זה היא שהשבץ הוא הגורם הראשי
לנכות ארוכת-טווח אצל מבוגרים בעולם;
אנשים שלוקים בשבץ הם צעירים יותר
ונוטים לחיות זמן רב יותר עם נכות זו,
ולמעשה, המחקר של הקבוצה שלי מראה
שאיכות החיים הבריאותית של קנדים שלקו בשבץ התדרדרה.
אז ברור שהעזרה שלנו להחלמה משבץ צריכה להשתפר.
זאת בעיה חברתית כבירה,
ואנו לא מצליחים לפתור אותה.
אז מה אפשר לעשות?
דבר אחד ברור לחלוטין:
המנוע הטוב ביותר לפלסטיות עצבית במוח הוא ההתנהגות.
הבעיה היא שמינון ההתנהגות, מינון התרגול
שנחוץ ללימוד כישורים מוטוריים חדשים והיזכרות בישנים
הוא גדול מאד.
והשאלה איך ליישם מינוני תרגול גדולים אלה
היא בעיה קשה ביותר; זאת גם בעיה יקרה ביותר.
אז הגישה שבה בחר המחקר שלי
היא לפתח טיפולים שמכינים את המוח ללמידה.
הם כוללים הדמיות מוח, תרגול ורובוטיקה.
אבל באמצעות המחקר שלי הבנתי שמגבלה מרכזית
בפיתוח הטיפולים שמאיצים את ההחלמה משבץ
היא שדפוסי הפלסטיות העצבית שונים מאד מאדם לאדם.
כחוקרת, השונוּת שיגעה אותי בעבר,
והקשתה עלי מאד לבחון סטטיסטית נתונים ורעיונות אישיים.
עקב כך, מחקרי ההתערבות הרפואית
מתוכננים במיוחד כדי למזער את השונות.
אבל במחקר שלי מתברר היטב
שהמידע הכי חשוב והכי מַחכים שאנו אוספים
מפגין את השונות הזאת.
אז ע"י חקר המוח לאחר שבץ למדנו המון,
ולדעתי, ללקחים האלה יש ערך רב בתחומים אחרים.
הלקח הראשון הוא,
שהמנוע העיקרי של שינוי במוח הוא ההתנהגות,
אז אין שום תרופת פלסטיות עצבית שאפשר לקחת.
אין דבר יעיל יותר מתרגול כעזרה ללמידה
והשורה התחתונה היא שצריך לעבוד.
ולמען האמת, המחקר שלי הראה
שהגדלת הקושי, הגברת המאבק אם תרצו, במשך התרגול,
מובילה גם להגברת הלמידה וגם להגדלת השינוי המבני במוח.
הבעיה היא שהפלסטיות העצבית היא דו-סטרית.
היא עשויה להיות חיובית:
למידה של משהו חדש או שכלול של מיומנות מוטורית;
והיא גם עלולה להיות שלילית: שכחה של משהו שידעתם בעבר,
התמכרות לתרופות,
כאב כרוני, אולי.
אז המוח ניתן מאד לעיצוב,
והוא מתעצב הן מבנית והן תפקודית ע"י כל מה שעושים,
אבל גם ע"י כל מה שלא עושים.
הלקח השני שלמדנו אודות המוח
הוא שאין גישה ללימוד שמתאימה לכולם.
אין מתכון של למידה.
חישבו על האמונה הרווחת שדרושות 10,000 שעות תרגול
כדי ללמוד מיומנות מוטורית חדשה ולשלוט בה.
אני מבטיחה לכם שזה לא כל-כך פשוט.
לחלקנו יידרש תרגול רב בהרבה ולאחרים - אולי פחות בהרבה.
כלומר, הפלסטיות של מוחותינו היא ייחודית מדי,
מכדי שתהיה איזו התערבות אחת ויחידה שתתאים לכולנו.
התובנה הזאת אילצה אותנו לבחון משהו שקרוי "רפואה מותאמת אישית".
הרעיון הוא שעל מנת למטב את התוצאות,
כל אדם זקוק להתערבות מותאמת.
מקור הרעיון בטיפולים בסרטן.
כאן, מסתבר שלגנטיקה תפקיד חשוב
בהתאמת הכימותרפיה לסוג הסרטן.
המחקר שלי מראה שזה נכון גם להחלמה משבץ.
יש מאפיינים מסוימים של מבנה ותפקוד המוח
שאנו מכנים "סמנים ביולוגיים".
מסתבר שסמנים ביולוגיים אלה עוזרים מאד בבואנו להתאים
טיפולים ספציפיים לחולים.
נתוני המעבדה שלי קובעים ששילוב של סמנים ביולוגיים
צופה הכי טוב את השינוי הפלסטי ואת דפוסי ההחלמה בעקבות שבץ.
ואין זה פלא, בהינתן מורכבות המוח האנושי.
אבל לדעתי אנו יכולים להתייחס לתפישה זו באופן רחב בהרבה.
בהינתן המבנה והתפקוד הייחודיים של כל מוח ומוח,
מה שלמדנו על פלסטיות עצבית בעקבות שבץ נכון לכולם.
ההתנהגויות בחיי היומיום חשובות.
כל אחת מהן משנה את המוח.
ואני מאמינה שעלינו לבחון
לא רק את הרפואה המותאמת-אישית אלא גם את הלמידה המותאמת-אישית.
לייחודיות של המוח יש השפעה
הן על הלומד והן על המורה.
הרעיון הזה עוזר לנו להבין
מדוע יש ילדים שפורחים בסביבה לימודית רגילה
ואחרים - לא;
מדוע לחלקנו קל ללמוד שפות
ואילו לאחרים קל לקלוט ענפי ספורט ולהצטיין בהם.
אז כשתצאו היום מהאולם,
מוחותיכם יהיו שונים מאשר כשנכנסתם לכאן הבוקר.
ולדעתי זה מדהים למדי.
אבל כולכם שיניתם את מוחותיכם בדרכים שונות.
הבנת ההבדלים האלה,
הדפוסים, השונות והמגוון האלה,
תאפשר את הצעד הגדול הבא במדעי המוח;
היא תאפשר לכולנו לפתח התערבויות חדישות ויעילות יותר
והתאמה טובה יותר בין הלומד למורה,
ובין החולה להתערבות.
וזה לא מתייחס רק להחלמה משבץ,
אלא גם לכולנו, כהורים, כמורים, כמנהלים,
וגם לכם, כצופי TEDx, כתלמידים לכל החיים.
בחנו כיצד אתם לומדים ומה אתם לומדים הכי טוב.
חיזרו על ההתנהגויות שבריאות למוח שלכם,
והפסיקו התנהגויות והרגלים שאינם טובים לו.
תרגלו.
הלמידה משמעה לעשות את העבודה הנחוצה למוחכם.
הגישות האופטימליות תהיינה שונות מאדם לאדם.
יודעים מה? הן תהיינה שונות אפילו אצל אותו אדם.
אולי לימוד מוסיקה יבוא לכם בקלות רבה מאד
אבל תתקשו יותר ללמוד גלישה על שלג.
אני מקווה שתצאו מכאן היום
עם הערכה חדשה כמה המוח שלכם נהדר.
אתם ומוחכם בר-העיצוב משתנים בהתמדה בידי העולם סביבכם.
הבינו שכל מה שאתם עושים,
כל מה שאתם פוגשים וחווים משנה את מוחכם.
וזה יכול להיות לטובה אך גם לרעה.
אז כשתצאו מכאן, לכו לבנות את המוח הרצוי לכם.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)