[În franceză] Bună dimineața
Numele meu este Ramy
Provin din Canada
Însă vorbesc Franceza, una canadiana
Nu cred că mă veți înțelege
așa că voi continua în engleză
(Râsete)
R: Bună! Publicul: Bună!
Eu sunt Ramy.
Acesta este căminul meu.
Trăiesc în Waterloo în Canada
E apartamentul meu, am vrut doar să vi-l arăt.
Voi reveni la el în câteva minute.
Vreau să vorbesc astăzi
despre „încredere", de aceea ne aflam azi aici.
Adesea întrebarea este: În cine ai încredere?
Nu-mi pasă.
Sunt mult mai interesat în „de ce?"
De ce avem încredere?
Adesea, încrederea începe cu acest gest de bază
strângerea mâinii.
Strângerea de mână datează de mai bine de 2.500 de ani.
Originar, strângerea mâinii era un mod de a arata cuiva
că nu aveai o armă, că erai neînarmat.
Însă este nemaipomenit că acum 2.500 de ani,
nu se știa cât de puternică poate fi strângerea de mână.
Acesta este creierul tău.
Nu este practic creierul tău, nu e nici al meu, este un creier,
iar partea colorată pe care o vedeți
este nucleul accumbens;
o mică parte a creierul vostru
și voi vorbi puțin despre el.
În 2012,
niște cercetători din Universitatea Illinois
au studiat strângerea mâinii efectiv pentru prima dată,
au studiat inițial comportamentele,
și au spus: Hai să observăm tranzacțiile,
cele care încep cu o strângere de mână și cele care nu.
Prin observare, au văzut o creștere a siguranței de sine,
a încrederii și o dorință de cooperare.
Dar au dus acest experiment mai departe.
Practic au privit creierul, folosind
rezonanță magnetică funcțională, fRMN,
pentru imagini ale creierului ca cele pe care vi le-am arătat.
Ceea ce au găsit a fost
că în momentul strângerii de mână,
loc contactul fizic, această zonă a creierului
care v-am arătat, se aprinde. Începe să devină mai activă.
Acea zona a creierului e asociată
comportamentelor cu nivel redus al evitării,
refulării, părerilor și emoțiilor negative,
și dorinței de a interacționa mai departe.
Practic, asta înseamnă încredere.
Așa că să ne gândim o secundă.
Când întind brațul și dăm mâna,
efectiv provoc o reacție fiziologică
și neurologică în creierul vostru.
Văd câțiva care fac asta în momentul de față, în public,
încercați, întindeți brațul către vecin, bateți palma.
În momentul ăsta, în timp ce faceți asta, provocați semnale electrice
și chimice eliberate în creierul acelei persoane și invers.
Voi numi acest lucru „vechea economie a încrederii"
Încrederea e un lucru atât de fundamental.
Prin simpla strângere de mână, poate nu au încredere 100%
dar reprezintă o parte.
Să ne întoarcem la apartamentul meu.
Am omis câte ceva din imagini,
dacă vă uitați, sunt aceleași fotografii, dar apare un logo sus,
scrie: airbnb.com, poză certificată
Asa că sunt unul din acei oameni, îmi închiriez apartamentul
când sunt plecat, pe acest web site airbnb.
Acum este o tânăra femeie pe care o cheamă Karina
și un tânăr pe care îl cheamă Jeff,
care locuiesc în apartamentul meu. Ei sunt din Anglia.
Karina are 642 prieteni pe Facebook, asta știu despre ea.
Jeff are șapte evaluări pozitive pe airbnb.com,
asta știu despre el.
Nu i-am cunoscut niciodată, Nu i-am văzut niciodată.
Gătesc în bucătăria mea; se uită la televizorul meu
dorm în patul meu.
Sper că doar dorm.
(Râsete)
Dar trebuie să am încredere în ei.
Sistemul funcționează doar dacă am încredere în ei.
Deci cum pot avea încredere în ei când mă încred
printr-o a treia entitate, Am încredere în ei prin web site.
E aproape ca o încredere implicită, dedusă
pe care am construit-o cu acești doi oameni.
Cam asta este ceea ce cred eu despre noua economie a încrederii.
Însă cred că este o prăpastie, cred că lipsește ceva.
Pe măsură ce facem schimbul de la această economie industrială
la una conectată,
pe măsură ce trecem
de la centrale sistematizate ca hoteluri și companii de închiriat mașini
la colaborări în masă online și sisteme de consum
ca airbnb și organisme de împărțit mașini, poți împarți chiar și animale acum.
Poți închiria câinele cuiva pentru un weekend dacă vrei.
Facem transferul de la un sistem cu foarte puțini învingători
ca marile lanțuri, marile hoteluri, companiile de mașini
către un sistem unde oricine poate fi învingător
și poate lua din resursele sale suplimentare.
Chiar avem nevoie de acea încredere, și cred că încă există un gol
între această veche economie a încrederii și cea nouă.
Așa că, dacă încrederea este o monedă, aceasta fiind tema noastră de azi,
ne putem gândi la o alta monedă,
ne putem gândi la moneda în sine.
Aproape toate țările din lume au propria monedă,
există câteva uniuni, dar în general fiecare țară
sau fiecare adunare de țări au propria monedă,
iar modul de evaluare și regularizare al monedei
diferă de la caz la caz, e un sistem închis,
până când a apărut Bitcoin.
Și Bitcoin, care a început acum câțiva ani, e o încercare de a introduce moneda open-source.
E o platformă de la egal la egal unde oricine din lume
poate participa la monedă, poate ajuta la regularizarea ei,
pune în mișcare descrierea ei, cum funcționează sistemul.
Așa că întrebarea mea azi este:
Putem deschide sursa încrederii?
Putem construi un sistem, există oameni care lucrează la asta acum,
unde, spre exemplu, haideți să facem din încredere o platformă deschisă,
și să spunem că în loc de fiecare website care are propriul sistem de încredere,
vom avea un sistem deschis de la egal la egal
care poate descrie încrederea, pentru ca eu să nu mă mai încred doar unui sistem
pentru a-mi închiria apartamentul,
sau pentru a închiria apartamentul altcuiva.
Deci, după toate cele spuse azi, ceea ce vreau realmente să vă gândiți
este acea întrebare fundamentală, nu este vorba de: în cine ai încredere,
ci: De ce avem încredere?
Mulțumesc.
(Aplauze)