Ovo je bop.
Bop je vrsta društvenog plesa.
Ples je jezik,
a društveni ples je izraz koji se javlja iz zajednice.
Društvenom plesu koreografiju ne daje bilo koja pojedinačna osoba.
Ne može se pronaći u nekom trenutku.
Svaki ples ima korake oko kojih se svi mogu složiti,
ali se tiče pojedinca i njegovog kreativnog identiteta.
Zbog toga,
društveni plesovi se pojavljuju,
menjaju se
i šire kao šumski požar.
Stari su kao naša istorija koju pamtimo.
Kod afroameričkih društvenih plesova
vidimo preko 200 godina toga
kako su afričke i afroameričke tradicije uticale na našu istoriju.
Sadašnjost uvek sadrži prošlost.
A prošlost oblikuje to ko smo
i ko ćemo biti.
(Tapšanje)
Ples džuba je nastao iz iskustva porobljenih Afrikanaca
na plantažama.
Prenesen je u Amerike
i ogoljen od zajedničkog govornog jezika,
ovaj ples je bio način da se porobljeni Afrikanci sete svog porekla.
Možda je izgledao nalik na ovo.
Udaranje po butinama,
mrdanje stopalima
i tapšanje dlanovima,
ovako su zaobilazili zabranu robovlasnika da sviraju bubnjeve.
Improvizovali su složene ritmove
baš kao i njihovi preci sa bubnjevima na Haitima
ili u zajednicama Joruba u Zapadnoj Africi.
To se ticalo održavanja kulturnih tradicija u životu
i dobijanja osećaja unutrašnje slobode
u zatočeništvu.
Isti taj podrivački duh stvorio je i ovaj ples:
"Kejkvok",
ples koji je ismevao ponašanje visokog društva na Jugu -
način na koji su se porobljeni podsmevali svojim gospodarima.
Kod ovog plesa je ludo to
što je kejkvok izvođen za gospodare
koji nikada nisu posumnjali da ih neko ismeva.
Možda ćete prepoznati ovaj.
U 1920-ima -
čarlston.
Čarlston se ticao improvizacije i muzikalnosti
i došao je do lindi hopa,
sving plesa
i čak i grupe Kid N Play,
a prvobitno se zvao fanki čarlston.
Nastao je u složnoj zajednici crnaca blizu Čarlstona u Južnoj Karolini
i čarlston je bio popularan u plesnim dvoranama
gde su mlade žene odjednom imale slobodu da udaraju petama
i mrdaju nogama.
Društveni ples se tiče zajednice i povezanosti,
ako ste znali korake,
znači da ste pripadali grupi.
Ali šta ako postane svetski trend?
Na primer tvist.
Ne čudi da se koreni tvista mogu naći skroz u 19. veku
i da je u Ameriku donet iz Konga
tokom ropstva.
Ali krajem 1950-ih,
baš pre Pokreta za ljudska prava,
tvist je postao popularan zahvaljujući Čabiju Čekeru i Diku Klarku.
Odjednom svi plešu tvist -
beli tinejdžeri,
klinci u Južnoj Americi,
dospeva u pesme i filmove.
Kroz društveni ples,
granice između grupa se brišu.
Priča se nastavlja u 1980-tim i 90-tim.
Sa pojavom hip-hopa,
afro-američki društveni ples još više je dobio na vidljivosti,
pozajmljujući iz svoje duge prošlosti,
oblikujući kulturu dok je njega oblikovala kultura.
Ovi plesovi danas nastavljaju da se razvijaju, rastu i šire se.
Zašto plešemo?
Da se krećemo,
da se opustimo,
da se izrazimo?
Zašto plešemo zajedno?
Da se izlečimo,
da se prisetimo,
da kažemo: "Govorimo zajedničkim jezikom.
Mi postojimo
i slobodni smo.