Tai yra Bopas.
Bopas yra socialinio šokio rūšis.
Šokis yra kalba,
ir socialinis šokis yra išraiška, kuri kyla iš bendruomenės.
Socialinio šokio choreografija nėra statoma vieno žmogaus.
Jos negalima užfiksuoti bet kurią akimirką.
Kiekvienas šokis turi žingsnelius, visi su tuo sutinka,
bet tai yra jų individuali ir kūrybinė tapatybė.
Dėl to
socialiniai šokiai iškyla,
jie keičiasi
ir sklinda lyg žaibas.
Jie tokie seni, kaip mūsų atmenama istorija.
Afroamerikiečių socialiniuose šokiuose
mes regime virš 200 metų
afrikiečių ir afroamerikiečių tradicijų paveiktą mūsų istoriją.
Praeitis visada yra mūsų dabarties dalis.
Praeitis suformuoja, kas esame
ir kas būsime.
(Plojimai.)
Juba šokis gimė iš pavergtų afrikiečių patirties
kolonijoje.
Atvežtiems į Amerikas,
atskirtiems nuo bendrinės šnekamosios kalbos,
šis šokis pavergtiems afrikiečiams buvo būdas prisiminti, iš kur jie atvyko.
Jis galbūt atrodė panašiai kaip šis.
Pliaukšėdami klubus,
vilkdami pėdas
ir suplodami rankomis:
štai kaip jie išsisuko nuo vergvaldžių draudimo mušti būgnus,
improvizuodami sudėtingus ritmus,
panašiai kaip protėviai mušė būgnus Haityje
ar Jorubų bendruomenėse Vakarų Afrikoje.
Tai buvo kultūrinių tradicijų gyvybingumo išlaikymas
ir vidinės laisvės jausmo išsaugojimas
esant nelaisvėje.
Tai buvo ta pati maištinga siela, kuri sukūrė šį šokį:
Keikvokas,
šokis, kuris parodijavo Pietų aukštuomenės manieringumą –
būdas pavergtiesiems netiesiogiai įžeisti šeimininkus.
Beprotiškiausia šiame šokyje
tai, kad Keikvokas buvo atliekamas ponams,
kurie net neįtarė buvę išjuokti.
Dabar galbūt jūs atpažinsite šį.
1920-ieji,
Čarlstonas.
Visas Čarlstonas buvo kupinas improvizacijos ir muzikalumo,
pereinantis į Lindi Hopą,
šokamas Svingas
ir net „Kid n Play“ šokis,
vadinamasi Jausmingu Čarlstonu.
Pradėtas tvirtos juodaodžių bendruomenės netoli Čarlstono, Pietų Karolinoje,
Čarlstonas paplito šokių salėse,
kur jauna mergina netikėtai gavo laisvę nusimesti kulniukus
ir pajudinti savo kojas.
Dabar, apie socialinį šokį, susijusį su bendruomene ir giminės ryšiais.
Jei žinojote žingsnelius,
tai reiškė, kad priklausėte grupei.
Kas, jei tai tampa pasauliniu pamišimu?
Pradėkime Tvistu.
Nenuostabu, kad Tvisto pėdsakų galime aptikti nuo 19-ojo amžiaus,
atvežtas iš Kongo į Ameriką
vergovės metu.
Bet vėlyvais 50-aisiais,
prieš pat Pilietinių Teisių Judėjimą,
Tvistą išpopuliarino Chubby Checker ir Dick Clark.
Staiga, kiekvienas šoka Tvistą:
baltieji paaugliai,
vaikai Lotynų Amerikoje,
paversdami tai dainomis ir kino filmais.
Per socialinį šokį
ribos tarp grupių išnyksta.
Istorija tęsiasi 1980 -aisiais ir 1990 -aisiais metais.
Kartu su Hip-Hopo atsiradimu,
Afroamerikietiškas socialinis šokis tapo dar labiau matomas,
skolinantis iš jo senos praeities
kultūros formavimą ir kūrimą pagal ją.
Šiandien šie šokiai tebesivysto, auga ir plinta.
Kodėl mes šokame?
Judėti,
išsilaisvinti,
išreikšti save.
Kodėl mes šokame kartu?
Išgyti,
atsiminti,
pasakyti: „Mes kalbame bendra kalba.
Mes egzistuojame
ir mes esame laisvi“.