Това е боп.
Боп е вид социален танц.
Танцът е език,
а социалният танц е израз, който възниква в общността.
Социалният танц не е хореографиран от никого.
Той не може да бъде проследен до който и да е момент.
Всеки танц има стъпки, с които всеки може да се съгласи,
но това се отнася към личността и творческата й идентичност.
Поради това,
социалните танци избликват,
променят се
и се разпространяват като горски пожар.
Те са толкова стари, колкото спомените ни от историята.
В афро-американските социални танци,
ние виждаме над 200 години
как африканските и афро-американски традиции повлияват на историята ни.
Настоящето винаги съдържа миналото.
А миналото определя кои сме ние
и кои ще бъдем.
(Аплодисменти)
Танцът Джуба се е зародил от опита на поробените африканци
в плантацията.
Внесени в Америка,
лишени от общ говорим език,
този танц е начин за поробените африканци да помнят откъде са.
Той вероятно е изглеждал нещо от сорта.
Шляпване на бедра,
разместване на крака
и потупване с ръце:
по този начин се движели по време на забраната за барабани на робовладелците,
като импровизирали сложни ритми,
точно както техните предшественици правели с барабани в Хаити
или в йорубските общности от Западна Африка.
Беше въпрос да се запазят културните традиции живи
и да се поддържа чувство за вътрешна свобода
в робство.
Беше същата подривна духовна сила, която създаде следния танц:
Кейкуолк,
танц, който пародира маниерите на южното висше общество -
начин за поробените да хвърлят сянка върху господарите.
Безумен факт за този танц е,
че Кейкуолк е изпълняван за господарите,
които никога не са предполагали, че им се подиграват.
Сега можете да разпознаете това.
1920 -
Чарлстон.
Чарлстонът беше предназначен изцяло за импровизация и музкалност,
като си проправи път до Линди Хоп,
суинг танците
и дори до Кид'н'Плей,
първоначално наречен Фънки Чарлстон.
Възникнал в една много сплотена негърска общност близо до Чарлстон, Южна Каролина,
Чарлстон бил наситен с танцови зали,
където младите жени внезапно имали свобода да удрят петите си
и да движат краката си.
В наши дни социалният танц е взаимност и близост;
ако знаеш стъпките,
това означава, че принадлежиш към групата.
Но какво се случва, ако се превърне в световна лудост?
Навлиза туистът.
Не е никаква изненада, че туистът възниква през 19-ти век,
внесен в Америка от Конго
по време на робството.
Но в края на 50-те,
точно преди Движението за граждански права,
Туистът се популяризира от Чъби Чекър и Дик Кларк.
Изведнъж всички започват да правят Туист:
белите тийнейджъри,
децата в Латинска Америка,
като си проправят пътя чрез песни и филми.
Чрез социалния танц,
границите между масите се размиват.
Историята продължава през 1980-те и 90-те години.
Заедно с появата на хип-хопа,
aфро-американските социални танци придобиват все по-голяма популярност,
като взаимстват от дългото си минало
формирайки културата, като се видоизменят от нея.
Днес тези танци продължават да се развиват, разрастват и разпространяват.
Защо танцуваме?
За да се движим,
да разпуснем
и да се изразим.
Защо танцуваме заедно?
За да се помирим,
да си спомним,
и да си кажем: "Ние говорим на общ език.
Ние съществуваме
и сме свободни".