Chris Anderson: Dakle, ovo je intervju s razlikom.
Na osnovi da slika vrijedi tisuću riječi
ja sam zamolio Billa i Melindu
da iskopaju iz svoje arhive
neke slike koje bi pomogle objasniti
neke stvari koje su radili,
i napraviti par stvari na taj način.
Počet ćemo ovdje.
Melinda, gdje i kada je ovo bilo,
i tko je ovaj zgodni muškarac pored tebe?
Melinda Gates: Sa onim velikim naočalama, ha?
Ovo je u Africi, na našem prvom putovanju,
prvi put da je ijedno od nas bilo u Africi,
u jesen 1993.
Već smo bili zaručeni.
Oženili smo se nekoliko mjeseci kasnije,
i ovo je putovanje na kojem smo išli vidjeti
životinje i savanu.
Bilo je nevjerojatno. Bill nikad nije toliko dugo
izbivao s posla.
Ali ono što nas je dirnulo, zapravo, bili su ljudi,
i ekstremno siromaštvo.
Počeli smo se postavljati pitanja.
Mora li biti tako?
I na kraju putovanja,
otišli smo do Zanzibara,
i uzeli malo vremena i šetali po plaži,
što je nešto što smo često činili
kad smo izlazili.
I već smo tada pričali o tome
da će bogatstvo koje je došlo od Microsofta
biti vraćeno društvu,
ali zapravo smo u toj šetnji plažom
počeli pričati o, pa,
što bi mogli učitni i kako bi to mogli učiniti?
CA: Dakle, budući da je ovaj odmor
odveo do stvaranja
najveće privatne fondacije na svijetu,
to je poprilično skupo za odmor. (Smijeh)
MG: Izgleda. Mi smo uživali.
CA: Tko je od vas bio glavni pokretač
ili je bilo simetrično?
Bill Gates: Pa, mislim da smo bili uzbuđeni
da će postojati faza u našem životu
kada ćemo raditi skupa
i smisliti kako vratiti ovaj novac.
U ovom stadiju, pričali smo o najsiromašnijima,
i možemo li imati velik utjecaj na njih?
Postoje li stvari koje se ne čine?
Bilo je puno toga što nismo znali.
Naša naivnost bila je nevjerojatna,
kada sad gledamo na to.
Ali imalo smo entuzijazam
da će to biti faza,
faza nakon Microsofta
bit će naša filantropija.
MG: Za koju je Bill uvijek mislio da će doći
nakon šezdesete,
no on još nije došao do šezdeset,
pa su se neke stvari mijenjale usput.
CA: Dakle počelo je ondje, ali se ubrzalo.
To je bilo 93., a 97. zapravo,
je pokrenuta fondacija.
MG: Da, 97., smo pročitali članak
o bolestima s proljevi koje ubijaju puno djece diljem svijeta,
i govorili smo si,
"Pa to ne može biti.
U Americi, samo odete do ljekarne.
I počeli smo okupljati znanstvenike
i počeli učiti o populaciji,
učiti o cjepivima,
učiti o tome što je radilo i što nije,
i tada smo zapravo krenuli,
kasne 1998., 1999.
CA: Imate velik ćup novca
i svijet pun tako različitih problema.
Kako se odlučite na što se usredotočiti?
BG: Pa, odlučili smo odabrati dvije stvari,
što god je najveća nepravda globalno,
i tu smo cvidjeli djecu da umiru,
djecu bez dovoljno hrane za razvoj,
i zemlje koje su doslovno zapele,
jer zbog tolike razine smrtnosti,
i roditelja koji imaju puno djece
velikog rasta populacije,
i toliko bolesne djecde
da se nisu mogli educirati
i izdići se.
To je bila naša globalna stvar,
i onda, u Americi,
oboje smo imali izvandredno obrazovanje,
i vidjeli smo to kao način da Amerika
ostvari svoje obećanje jednakih prilika
imajući fenomenalan obrazovni sustav,
i što smo više učili, shvaćali smo
da ne ispunjavamo to obećanje.
I odabrali smo te dvije stvari,
i sve što fondacija radi
fokusirano je ondje.
CA: Pitao sam oboje da odaberete sliku
koju volite, a koja opisuje vaš rad,
i Melinda, ovo si ti odabrala.
O čemu se tu radi?
MG: Jedna od stvari koje volim činiti kada putujem
je otići do ruralnih područja i pričati sa ženama,
bio to Bangladeš, Indija, zemlje u Africi,
i dolazim kao žena sa Zapada, bez imena.
Ne kažem im tko sam. Par khaki hlača.
I slušala sam od žena,
ponovno i ponovno i ponovno, što sam više putovala,
"Želim moći koristiti ovo cjepivo."
Bila bih tamo i pričala im o cjepivu u djetinjstvu
i oni bi doveli razgovor do
"A što sa cjepivom koje dobivam?"
a to je injekcija imena Depo-Provera
koji je kontraceptiv.
I vratila bih se i pričala sa globalnim zdravstvenim stručnjacima
i oni bi rekli, "O ne, kontraceptiva
ima u zemljama u razvoju."
Morali smo kopati dublje u izvještajima,
i s ovime mi je tim došao,
što je prva stvar
koju žene u Africi žele koristiti
a nema je više od 200 dana u godini,
što objašnjava zašto su mi žene govorile,
"Hodala sam 10 kilometare bez znanja supruga,
i došla sam do klinike, i tamo nije bilo ničeg."
I kondoma je bilo u Africi
zbog svog rada oko AIDS-a koji su SAD
i drugi podržavali.
Ali žene će vam reći opet iznova,
"Ne mogu muža nagovoriti na kondom.
Sugeriram da on ima AIDS, ili ga ja imam,
i trebam taj alat jer onda mogu rađati
s razmakom, i mogu hraniti svoju djecu,
i imati priliku obrazovati ih."
CA: Melinda, ti si Rimokatolik,
i često si bila upletena
u kontroverze oko ovog pitanja,
i pitanja pobačaja,
s obje strane zapravo.
Kako se snalaziš u tome?
MG: Da, mislim da je to važna poanta,
a to je da smo se odmaknuli od kontraceptiva
kao globalna zajednica.
Znali smo da 210 milijuna žena
govori kako želi pristup kontraceptivima,
čak i kontraceptivi koje imamo u SAD-u
a nisu dostupni
zbog političke kontroverze u našoj zemlji,
i za mene je to bio zločin,
i nastavila sam tražiti osobu
koja će to vratiti na globalnu pozornicu,
i na kraju sam shvatila da ja to moram učiniti.
Iako sam kršćanin,
vjerujem u kontraceptive
kako većina kršćanskih žena u SAD-u
koje su prijavile da koriste kontraceptive,
i ne bih trebala dozvoliti toj kontroverzi
da bude stvar koja nas sputava.
Nekad smo u SAD-u imali konsenzus
oko kontraceptiva,
i vratili smo se na globalni konsenzus,
i zapravo skupili 2.6 milijardi dolara
oko točno tog problema za žene.
(Pljesak)
CA: Bill, ovo je tvoj graf. O čemu se tu radi?
BG: Pa, moj graf na sebi ima brojke.
(Smijeh)
Stvarno volim ovaj graf.
To je broj djece
koje umru prije dobi od pet godina, svake godine.
I ono što nađete je zapravo
fenomenalna priča o uspjehu
koja nije tako poznata,
da stvaramo nevjerojatan napredak.
Od 20 milijuna djece
nedugo nakon što sam se ja rodio,
do otprilike šest milijuna sada.
Dakle, ovo je priča
većinom o cjepivima.
Velike boginje su ubijale dva milijuna djece godišnje.
To je izbrisano, tako da je to palo na nulu.
Ospice su ubijale dva milijuna godišnje.
To je sada na nekoliko stotina tisuća.
Kako bilo, ovo je graf
gdje želite da taj broj nastavi,
i to će biti moguće,
koristeći znanost novih cjepiva,
davanjem cjepivba našoj djeci.
Zapravo, možemo ubrzati napredak.
Posljednje desetljeće,
taj broj je pada brže
nego ikad u povijesti,
tako da zaista volim činjenicu da
možete reći, ok, ako stvorimo nova cjepiva,
možemo ih isporučiti,
koristeći najnovija saznanja o ovome,
i ako ih isporučimo kako treba, napravit ćemo čudo.
CA: Mislim, možete sami izračunati,
i točno je, mislim, doslovno
do tisuća dječjih života spašenih svakog dana
u usporedbi s godinom prije.
To nije prijavljeno.
Zrakoplov sa 200 i više smrti
je puno, puno veća priča od toga.
Da li vas to izluđuje?
BG: Da, jer je to tiha stvar koja se događa.
To je dijete, jedno po jedno.
Devedeset osam posto ovoga
nema veze sa prirodnim katastrofama,
a ipak, prilozi ljudi,
kada vide prirodnu katastrofu, su prekrasni.
Nevjerojatno je kako ljudi misle, ok,
to bi mogao biti ja, i novac pristiže.
Ovi ciljevi bili su pomalo nevidljivi.
Sad kada Millennium Development Goals
i druge stvari dolaze do izražaja,
primjećujemo povećanje u velikodušnosti,
tako da je cilj otići daleko ispod milijuna,
što bi trebalo biti moguće u našem životnom vijeku.
CA: Možda je trebalo nekoga
koga su uzbuđivali brojevi i grafovi
umjesto velikih, tužnih lica
da se uključi.
Mislim, koristio si to u svom pismu ove godine,
doslovno taj argument kako bi rekao da pomoć,
unatoč uvriježenom vjerovanju
da je pomoć bezvrijedna i pokvarena,
da je zapravo bila korisna.
BG: Da, pa ljudi mogu uzeti,
postoji neka pomoć koja je bila dobronamjerna
i nije dobro završila.
Postoje neke investicije
koje su bile dobronamjerne i nisu dobro završile.
Ne treba reći, u redu, zbog ovoga,
jer nemamo savršene rezultate,
ovo je loš poduhvat.
Treba gledati na to što ti je bio cilj.
Kako pokušavaš poboljšati prehranu
i preživljavanje i pismenost
tako da se ove zemlje mogu brinuti same za sebe,
i reći, wow, ovo ide poprilično dobro,
i biti pametniji.
Možemo pametnije trošiti pomoć.
To nije univerzalni lijek.
Možemo bolje od investicijskog kapitala, ja mislim,
uključujući velike udarce poput ovoga.
CA: Iskustvo nas uči
da je parovima teško raditi skupa.
Kako ste vi uspjeli?
MG: Da, puno žena mi je reklo,
"Ne mislim da bih mogla raditi sa suprugom.
To jednostavno ne bi funkcioniralo."
Znate, mi uživamo, i mi ne --
ova fondacija bilo je sazrijavanje za oboje
u ovom stalnom putovanju učenja,
i ne putujemo skupa kao prije
zbog fondacije, zapravo, kao što smo nekada
kada je Bill radio u Microsoftu.
Više putijemo odvojeni,
ali znam da kada dođem kući,
Billa će zanimati što sam naučila,
bilo da se radi o ženama ili djevojkama
ili nešto o isporuci cjepiva,
ili o nekoj osobi koja je veliki vođa.
On će slušati i zanimat će ga.
I zna da kada on dođe kući,
čak i ako želi pričati o govoru koji je dao
ili o podacima ili o tome što je naučio,
zaista me zanima,
i mislim da imamo vezu zasnovanu na suradnji.
Ali nismo svake minute skupa, sigurno.
(Smijeh)
CA: Ali sad jeste, i sretni ste da jeste.
Melinda, u početku, ti si u osnovi
vodila cijelu stvar.
Prije šest godina, pretpostavljam,
Bill se pridružio u potpunosti, prešao iz Microsofta
i počeo raditi puno radno vrijeme.
Sigurno je bilo teško
prilagoditi se tome. Zar ne?
MG: Da, mislim zapravo,
da je za zaposlenike fondacije,
bilo je puno više straha za njih
nego za mene, zato što Bill dolazi.
Ja sam bila zaista uzbuđena.
Bill je donio ovu odluku
očito i prije nego je najavljena 2006.,
i bila je to stvarno njegova odluka,
ali ponovno, to je bio odmor na plaži
gdje smo šetali plažom
i on je počeo razmišljati o ovoj ideji.
I za mene, uzbuđenje što će Bill
staviti svoj mozak i srce
nasuprot ovim ogromnim globalnim problemima,
ovim nejednakostima, meni je to bilo uzbudljivo.
Da, zaposlenici su se bojali.
(Pljesak)
CA: To je super.
MG: Ali to se povuklo unutar tri mjeseca,
jednom kad je došao.
BG: Uključujući i neke od zaposlenika.
MG: To sam i rekla, zaposlenici,
strah je otišao nakon tri mjeseca što si bio tamo.
BG: Ma ne, šalim se. MG: O, ti misliš, ma nisu zaposlenici otišli.
BG: Nekoliko njih jest, ali --
(Smijeh)
CA: Oko čega se vas dvoje svađate?
Nedjelja, 11 sati,
niste na poslu,
što se pojavi? Koja je rasprava?
BG: Jer smo izgradili ovu stvar
zajedno iz početka,
ovo je sjajno partnerstvo.
Imao sam to sa Paulom Allenom
u ranim danima Microsofta.
Imao sam to sa Steveom Ballmerom kako je Microsoft rastao,
i sada Melinda, na jedan jači,
ravnopravniji način je partner,
tako da puno pričamo
o tome kojim stvarima trebamo dati više,
koje grupe dobro rade?
Ima dobar uvid.
Puno sjedi sa zaposlenicima.
Ići ćemo na razdvojena putovanja kako je opisala.
Tako da ima puno suradnje.
Ne mogu zamisliti nešto gdje je jedno od nas
imalo jak stav
o jednoj ili drugoj stvari?
CA: A ti Melinda? Možeš li ti? (Smijeh)
Nikad ne znaš.
MG: Pa, ovako stoje stvari.
Prilazimo stvarima iz različitih kuteva,
i ja mislim da je to stvarno dobro.
Bill može gledati velike podatke
i reći, "Želim djelovati na osnovi ovih globalnih statistika."
Za mene, ja tome prilazim kroz intuiciju.
Sastajem se s puno ljudi na terenu
i Bill me naučio da to uzmem
i da usporedim sa globalnim podatcima i vidim da li se poklapaju,
i mislim da sam ga naučila
da uzme te podatke
i sastane se s ljudima na terenu da shvati
možemo li zaista isporučiti to cjepivo?
Može li žena prihvatiti te kapi za dječju paralizu
u ustima svoga djeteta?
Jer isporuka
je jednako važna kao znanost.
Tako da smo s vremenom
došli na istu točku gledanja,
i iskreno, posao je puno bolji zbog toga.
CA: Dakle, cjepiva, dječja paraliza i tako dalje,
imali ste neke fantastične uspjehe.
Ali što je s neuspjesima?
Možete li pričati o neuspjehu
i možda o tome što ste iz njega naučili?
BG: Da. Na sreću, možemo si priuštiti koji neuspjeh
jer smo ih definitivno imali.
Radimo puno s lijekovima ili cjepivima
za koja znate da će ponekad biti neuspješna.
Pa, tu je jedna s puno publiciteta,
tražili smo bolji kondom.
Dobili smo stotine ideja.
Možda će neke od njih raditi.
Bili smo vrlo naivni, barem ja, oko lijeka
za bolest u Indiji, visceral leishmaniasis,
za koju sam mislio, kada budem imao lijek,
možemo otići i izbrisati bolest.
Pa, trebala je injekcija
svakog dana, 10 dana.
Trebalo je još tri godine više od očekivanja da dođemo do toga,
i onda nije bilo načina
da to dođe tamo.
Srećom, shvatili smo
da ako ubijete pješčane muhe,
možete biti uspješni tamo,
ali proveli smo pet godina,
potratili pet godina,
i oko 60 milijuna,
na tragu nečega što
nije bilo baš od velike koristi kad smo stigli.
CA: Trošite oko milijarde na godinu
u obrazovanje, tako nešto.
Ako išta, priča o tome što se tu dogodilo
je duga i složena.
Postoje li neki neuspjesi o kojima možete pričati?
MG: Pa, rekao bih da je velika lekcija za nas
nastala iz ranog rada, da smo mislili
da su ove male škole odgovor,
i one definitivno pomažu.
One smanjuju stopu ispisivanja.
Imamo manje nasilja i zločina u tim školama.
Ali ono što smo naučili od tog rada,
i što je postao osnovni ključ,
a to je odličan profesor u učionici.
Ako nemate učinkovitog profesora
u učionici,
bez obzira koliko je velika ili mala zgrada
nećete promijeniti ishod
toga hoće li taj učenik biti spreman za fakultet.
(Pljesak)
CA: Dakle, Melinda, ovo si ti
i najstarija kćer, Jenn.
A ovo je slikano prije tri, mislim,
tri ili četiri tjedna. Gdje je to bilo?
MG: Otišli smo u Tanzaniju.
Jenn je bila u Tanzaniji.
Sva naša su djeca bila u Africi često, zapravo.
I napravili smo nešto vrlo drugačije,
a to je, odlučili smo provesti
dvije noći i tri dana s obitelji.
Anna i Sanare su roditelji.
Pozvali su nas da budemo u njihovoj bomi.
Zapravo, koze su bile ondje, ja mislim,
živjele u toj maloj kolibi
na svom malom prostoru prije nego smo došli.
I ostali smo s njihovom obitelji,
i mi smo stvarno, stvarno naučili
kakav je život u ruralnoj TAnzaniji.
I razliku između odlaska
i posjeta na pola dana
ili tri četvrt dana
nasuprot spavanju bilo je duboko,
i dopustite da vam dam jedno objašnjenje.
Imali su šestoro djece i dok sam pričala s Annom
u kuhinji, kuhale smo pet sati
u kolibi za kuhanje toga dana,
i kako sam pričala s njom, ona je apsolutno planirala
i razdvojila sa svojim suprugom
rođenja svoje djece.
To je bila duga veza puna ljubavi.
Ovo su Massai ratnik i njegova supruga,
ali oni su se odlučili vjenčati,
imali su poštovanje i ljubav u vezi.
Njihova djeca, njihovo šestoro djece,
dvoje srednjih bili su blizanci, 13,
dječak i djevojčica imena Grace.
I kada bismo izašli van sjeći drva
i raditi sve stvari koje su Grace i njena majka činili,
Grace nije bila dijete, bila je adolescent,
ali nije odrasla.
Bila je vrlo, vrlo, sramežljiva.
Tako da je htjela pričati sa mnom i Jenn.
Pokušali smo započeti razgovor s njom, ali je sramežljiva.
Ali noću, ipak,
kada su se sva svjetla u ruralnoj Tanzaniji isključila,
i nije bilo mjeseca te noći,
prve noći, ni zvijezda,
i Jenn je izašla iz naše kolibe
sa svojom lampom na glavi,
Grace je odmah otišla
po prevoditelja,
došla do Jenn i rekla,
"Kada budeš išla kući,
mogu li dobiti tvoju lampu
tako da mogu učiti po noći?"
CA: O, wow.
MG: A njen tata mi je rekao
da se boji da nije poput sina,
koji je prošao svoje ispite,
ona zbog obveza
neće biti tako uspješna
i još nije došla u državnu školu.
Rekao je, "Ne znam kako ću platiti njeno obrazovanje.
Ne mogu platiti privatnu školu,
i možda završi na farmi poput moje žene."
Tako da znaju kakvu razliku
može napraviti obrazovanje,
na jedan velik, dubok način.
CA: Mislim, ovo je još jedna slika
vaše druge dvoje djece, Rory i Phoebe
zajedno sa Paulom Farmerom.
Odgajati troje djece
kada ste najbogatija obitelj na svijetu
čini se kao društveni eksperiment
bez ikakvih osnova.
Kako ste to napravili?
Koji je bio vaš pristup?
BG: Rekao bih, ukupno gledano
djeca dobiju odlično obrazovanje,
ali morate biti sigurni
da imaju svijest o svojim mogućnostima
i što će činiti,
i naša filozofija je bila
biti vrlo jasni s njima --
većina novca ide u fondaciju --
i pomoći im naći nešto oko čega će biti uzbuđeni.
Moramo uravnotežiti to što imaju
slobodu činiti što žele
ali neće dobiti puno novca
da mogu otići ne raditi ništa.
I za sada, poprilično su revni,
uzbuđeni da nađu svoj smjer.
CA: Čuvali ste njihovu privatnost iz očitih razloga.
Zanima me zašto ste mi dali dozvolu
da pokažem ovu sliku ovdje na TED-u.
MG: Pa, interesantno je.
Kako su stariji, shvaćaju
da je uvjerenje naše obitelji temeljeno na odgovornosti,
da se nalazimo u nevjerojatnoj situaciji
samo zato što živimo u Americi
i imamo odlično obrazovanje,
i da imamo odgovornost pomoći svijetu.
I tako, kako bivaju stariji
i učimo i --
bili su u tako puno zemalja u svijetu --
oni kažu,
mi želimo da ljudi znaju da vjerujemo
u ono što radite, mama i tata,
i u redu je da nas više pokažete.
Tako da imamo njihovu dozvolu da pokažemo ovu sliku,
i mislim da će Paul Farmer
ju staviti u neki svoj rad.
Ali strašno im je stalo
do misije fondacije isto.
CA: Imate dovoljno novca,
unatoč vašim izdašnim doprinosima fondaciji
da svi postanu milijarderi.
Je li to vaš plan za njih?
BG: Ne. Neće dobiti ništa takvo.
Moraju osjećati
da je njihov rad važan i značajan.
Pročitali smo članak davno prije nego smo stupili u brak,
gdje je Warren Buffet pričao o tome,
i uvjereni smo da to nije usluga
ni društvu ni djeci.
CA: Pa, kad pričamo o Warrenu Buffettu,
nešto nevjerojatno dogodilo se 2006.,
kada je nekako vaš jedini rival
za najbogatiju osobu u Americi
stao i odlučio pokloniti
80% svog bogatstva
vašoj fondaciji.
Kako se to dogodilo?
Pa, postoji duga verzija i kratka verzija te priče.
Imamo vremena za kratku verziju.
BG: Okej. Pa, Warren je blizak prijatelj
i on je htio da njegova žena Suzie
sve podijeli.
Na žalost, ona je umrla prije nego on
a on voli delegirati, i
-- (Smijeh) --
rekao je --
CA: Tweetajte ovo.
BG: Ako ima nekoga tko nešto radi dobro,
i voljan je to raditi bez troška,
možda je to u redu. Ali mi smo bili šokirani.
MG: Totalno šokirani. BG: Nismo to nikad očekivali,
i to je zapravo nevjerojatno.
Dozvoljava nam da povećamo ambiciju
oko toga što fondacija može učiniti dramatično.
Pola resursa koje imamo
došlo je od Warrenove nevjerojatne velikodušnosti.
CA: I ja mislim da si se obvvezao
da dok završiš
viiše od 95 posto svog bogatstva
dat ćeš fondaciji.
BG: Da.
CA: I kako je ovaj odnos zapanjujuć --
(Pljesak)
I nedavno, ti i Warren
išli ste uokolo i uvjeravali
druge milijardere i uspješne ljude
da se obvežu dati, koliko,
više od pola svoje imovine za filantropiju.
Kako to ide?
BG: Pa, imamo oko 120 ljudi
koji su se obvezali na davanje.
Stvar koja je odlična je da se okupimo
jednom godišnje i pričamo,
ok, hoćemo li zaposliti nekog, što im dati?
Nećemo to homogenizirati.
Ljepota filantropije je
u njenoj raznolikosti.
Ljudi daju za neke stvari.
Pogledamo i kažemo "Wow."
Ali to je odlično.
To je uloga filantropije
da bira različite pristupe,
čak i one u jednom prostoru, kao edukaciju.
Moramo više eksperimentirati.
Ali bilo je prekrasno, upoznati te ljude,
dijeliti to putovanje filantropijom,
kako uključuju svoju djecu,
što rade drugačije,
i bilo je uspješnije nego smo očekivali.
Sada izgleda kao da će samo rasti u veličini
u godinama koje slijede.
MG: I učiniti da ljudi vide druge ljude
kako mijenjaju svijet filantropijom.
Mislim, ovo su ljudi koji su
stvorili vlastite tvrtke,
stavljaju svoju ingenioznost iza odličnih ideja.
Ako stave svoje ideje i mozak
iza filantropije, mogu mijenjati svijet.
I počinju vidjeti druge kako to čine, i govore
"Wow, želim to učiniti s vlastitim novcem."
Za mene to je dio koji je nevjerojatan.
CA: Čini mi se da je teško
nekim ljudima shvatiti
kako uopće trošiti toliko novca
na išta drugo.
Postoje neki milijarderi u ovoj sobi
i neki vrlo uspješni ljudi.
Znatiželjan sam, možete li dati prijedlog?
Koji je prijedlog?
BG: Pa, to je stvar koja nas je najviše ispunila
a koju smo ikad učinili,
i to ne možete uzeti sa sobom,
i ako nije dobro za vašu djecu,
skupimo se i razmislimo
o tome što možemo učiniti.
Svijet je puno bolje mjesto
zbog filantropa iz prošlosti,
i američke tradicije, koja je najsnažnija,
na njoj joj zavidi svijet.
I dio razloga zašto sam tako optimističan je
jer vjerujem da će filantropija
samo rasti
i uzeti neke od ovih stvari
koje vlada ne radi dobro i otkriti
i pokazati pravi put.
CA: Svijet ima ovu nevjerojatnu nejednakost,
rastući problem nejednakosti,
koji neki vide kao strukturalni.
Čini mi se da ako više tvojih prijatelja
uzme pristup koji imate vas dvoje
to bi promijenilo stanje
u tom problemu i sigurno u
percepciji tog problema.
Je li to dobar komentar?
BG: O da. Ako uzmete od najbogatijih
i date najsiormašnijim, to je dobro.
Pokušava se izjednačiti i to je pravedno.
MG: Ali mjenjate sustav.
U Americi pokušavamo promijeniti obrazovni sustav
da je za sve
i da radi za sve studente.
To, za mene, stvarno mijenja
nejednakost.
BG: To je najvažnije.
(Pljesak)
CA: Pa mislim da je većina ljudi
a i mnogi milijuni širom svijeta
zavidna na putanju
kojom su vaši životi krenuli
i spektakularnu raziinu do koje
ste oblikovali budućnost.
Hvala vam što ste došli na TED
i što ste podijelili s nama ono što radite.
BG: Hvala. MG: Hvala.
(Pljesak)
BG: Hvala. MG: Hvala vam puno.
BG: U redu, dobar posao. (Pljesak)