אני, כמו רבים מכם,
אחת משני מיליארד אנשים על כדור הארץ
שחיים בערים.
ויש ימים -- אני לא יודעת בקשר אליכם --
אבל יש ימים שאני ממש מרגישה
כמה אני סומכת על אנשים אחרים
לפחות או יותר כל דבר בחיי.
ובחלק מהימים, זה יכול להיות אפילו קצת מפחיד.
אבל אני כאן היום כדי לדבר על
איך התלות ההדדית הזו
היא בעצם תשתית חברתית ממש חזקה
שאנחנו יכולים למעשה לרתום
כדי לפתור כמה מהבעיות העירוניות העמוקות שלנו,
אם נשתמש במעט שיתוף פעולה.
לפני כמה שנים,
קראתי מאמר בניו יורק טיימס של מייקל פולן
בו הוא טוען שגידול עצמי של מעט מהאוכל שלנו
הוא אחד הדברים הטובים ביותר
שאנחנו יכולים לעשות בשביל הסביבה.
עכשיו, באותו זמן שקראתי את זה,
זה היה אמצע החורף
ובהחלט לא היה לי מקום להרבה אדמה
בדירתי בניו יורק.
אז הייתי בעצם מוכנה להתפשר
על קריאת המהדורה הבאה של וויירד
ולראות איך המומחים עומדים להבין
איך לפתור את כל הבעיות האלה בשבילנו בעתיד.
אבל זו היתה למעשה הנקודה
שמייקל פולן ניסה להעביר במאמר שלו --
זה שבדיוק הנקודה בה אנחנו מעבירים
את האחריות על כל הדברים האלו למומחים
היא הנקודה בה אנו גורמים לכל מיני בעיות
שאנחנו רואים עם מערכת המזון.
אז, אני במקרה יודעת קצת מהעבודה שלי
על איך נאסא השתמשה בהידרופוניקה
לחקור גידול אוכל בחלל.
ואפשר למעשה לקבל יבול תזונתי אופטימלי
על ידי שימוש בסוג של אדמה נוזלית באיכות גבוהה
על מערכות השורשים של הצמחים.
עכשיו עבור שתיל ירקות,
הדירה שלי ודאי
זרה כמו החלל החיצון.
אבל אני יכולה להציע אור טבעי
ובקרת אקלים כל השנה.
נרוץ קדימה שנתיים:
עכשיו יש לנו חוות חלונות,
שהן פלטפורמות אנכיות, הידרופוניות
לגידול אוכל בתוך הבית.
והדרך בה הן עובדות היא שיש משאבה בתחתית,
ששולחת באופן מחזורי את התמיסה המזינה למעלה,
ואז היא מחלחלת דרך מערכת השורשים של הצמחים
שתלויים בדיסקיות חימר --
אז אין כאן אדמה.
עכשיו אור וטמפרטורה משתנים
לפי המיקרו אקלים של כל חלון,
אז חוות חלונות
דורשת חקלאית,
והיא צריכה להחליט
איזה סוג של גידולים היא תשים בחוות החלון שלה,
ואם היא תזין את האוכל שלה אורגנית.
בזמנו, חוות חלון היתה לא יותר
מרעיון מסובך טכנית
שדרש הרבה בדיקות.
וממש רציתי שזה יהיה פרוייקט פתוח,
מפני שהידרופוניקה
היא אחד מהתחומים שבהם פטנטים מתפתחים הכי מהר
עכשיו בארצות הברית
ויכולים להפוך
לתחום אחר כמו מונסנטו,
בהם יש לנו הרבה קניין רוחני חברתי
בנושא של אוכל לאנשים.
אז החלטתי, שבמקום ליצור מוצר,
מה שעמדתי לעשות
היה לפתוח את זה לקבוצה גדולה של מפתחים.
המערכות הראשונות שיצרנו, הן בערך עבדו.
היינו בעצם מסוגלים לגדל סלט בשבוע
בחלון דירה ניו יורקית טיפוסית.
והיינו מסוגלים לגדל עגבניות שרי
ומלפפונים, כל מיני דברים.
אבל המערכות הראשונות
היו צורכות אנרגיה, רועשות ודולפות
שמרתה סטיוארט בהחלט לא היתה מאשרת.
(צחוק)
אז כדי להביא עוד מפתחים שותפים,
מה שעשינו היה ליצור אתר מדיה חברתית
בו פירסמנו את העיצובים,
הסברנו איך הם עובדים,
ואפילו הלכנו עד
להראות מה לא טוב בכל אחת מהן.
ואז הזמנו אנשים מסביב לעולם
לבנות אותן ולהתנסות איתנו.
אז למעשה עכשיו באתר הזה,
יש לנו 18,000 אנשים.
ויש לנו חוות חלונות
מסביב לכל העולם.
מה שאנחנו עושים
זה מה שנאסא או חברה גדולה
יקראו לו מו"פ, או מחקר ופיתוח.
אבל אנחנו קוראים לזה מו"עשה זאת בעצמך,
או חקור ופתח את זה בעצמך.
אז לדוגמה,
ג'קסון הגיע והציע
שנשתמש במשאבות אויר במקום במשאבות מים.
זה דרך בניה של הרבה מערכות כדי להגיע לצורה הנכונה,
אבל ברגע שעשינו את זה, היינו מסוגלים
להפחית את עקבת הפחמן שלנו כמעט לחצי.
טוני משיקגו לקח על עצמו לגדל ניסויים,
כמו הרבה חקלאי חלונות,
והוא היה מסוגל לגרום לתותי השדה שלו להביא פרות
במשך תשעה חודשים בשנה בתנאי תאורה חלשים
פשוט על ידי שינוי החומרים המזינים.
וחקלאי חלונות מפינלנד
שיפרו את חוות החלונות שלהם
לימים החשוכים של החורפים הפיניים
על ידי התקנת נורות לד
שעכשיו הם פותחים בקוד פתוח כחלק מהפרוייקט.
אז חוות חלון התפתחו
בתהליך גרסאות מהיר
בדומה לתוכנה.
ועם כל פרוייקט מקור פתוח,
התועלת הגדולה היא שיתוף הרעיונות
בין הצרכים הספציפיים
של אנשים שהתאימו את המערכות שלהם
לצרכים הפרטיים שלהם
והצרכים האוניברסליים.
אז צוות הליבה שלי ואני
מסוגלים להתרכז בשיפורים
שבאמת עוזרים לכולם.
ואנחנו מסוגלים לאתר צרכים של מצטרפים חדשים.
אז לאנשים שעושים בעצמם,
אנחנו מספקים הוראות חינמיות שנוסו רבות
כך שכל אחד, בכל מקום בעולם,
יוכל לבנות אחת מהמערכות האלו בחינם.
ויש פטנטים גם על המערכות האלו
שמוחזק על ידי הקהילה.
וכדי לממן את הפרוייקט,
אנחנו חוברים כדי ליצור מוצרים
שאנחנו מוכרים לבתי ספר ולאנשים פרטיים
שאין להם את הזמן לבנות בעצמם.
עכשיו בתוך הקהילה שלנו,
סוג של תרבות הופיעה.
בתרבות שלנו, זה טוב יותר להיות נסיין
שתומך ברעיון של אדם אחר
מאשר בעצם להיות האיש עם הרעיון.
מה שיוצא לנו מהפרוייקט
זה שאנחנו מקבלים תמיכה בעבודה שלנו,
בנוסף לחוויה של תרומה למעשה
לתנועה הסביבתית
בדרך שונה מאשר רק להבריג נורות חדשות.
אבל אני חושבת שאיילין מבטאת טוב מכל
מה שבאמת יוצא לנו מזה,
שזה בעצם העונג משיתוף הפעולה.
אז היא מבטאת איך זה
לראות מישהו בצד השני של העולם
שלוקח את הרעיון שלך, בונה ממנו
ואז מודה לך על התרומה שלך.
אם אנחנו באמת רוצים לראות שינוי התנהגותי צרכני מסוג
שכולנו מדברים עליו
כאנשי איכות הסביבה ואנשי מזון,
אולי אנחנו רק צריכים לזרוק את המונח "צרכני"
ולעמוד מאחורי האנשים שעושים דברים.
לפרוייקטים במקור פתוח נוטה להיות מומנטתנופה משל עצמם.
ומה שאנחנו רואים הוא שמו"עשה זאת בעצמך
התקדם מעבר לחוות חלונות ונורות לד
למערכות פאנלים סולאריים ומערכות אקווהפוניות.
ואנחנו בונים על חידושים
של הדורות שהיו לפנינו.
ואנחנו מסתכלים קדימה על דורות
שבאמת צריכים שאנחנו נשתמש בכלים חדשים עכשיו.
אז אנחנו מבקשים שתצטרפו אלינו
בגילוי מחדש של הערך
של אזרחים מאוחדים,
ולהכריז
שכולנו עדיין חלוצים.
(מחיאות כפיים)