אם צפיתם בחדשות או עקבתם אחרי הפוליטיקה
הסיכויים הם ששמעתם את המושג אורוויליאני
נזרק סביב בהקשר אחד או אחר.
אבל האם עצרתם לחשוב על מה זה באמת אומר,
או למה זה בשימוש רב כל כך?
המונח נקרא על שם סופר בריטי בשם אריק בלייר
שידוע בשם העט שלו ג'ורג' אורוול.
מפני שהעבודה הכי מוכרת שלו, הרומן "1984,"
מתאר חברה מדכאת תחת משטר טוטליטרי,
"אורוויליאני" משמש הרבה פעמים פשוט לתאר רודן.
אבל שימוש במושג הזה בדרך זו
לא רק כושל בלהעביר לגמרי את המסר של אורוול,
הוא למעשה מסתכן בלעשות בדיוק מה שהוא ניסה להזהיר מפניו.
אורוול באמת התנגד לכל צורות הטירניה,
ובילה הרבה מחייו בלחימה נגד כוחות אנטי דמוקרטיים
גם של הימין וגם של השמאל.
אבל הוא גם היה מאוד מודאג מאיך כזו אידיאולוגיה תחלחל.
ואחת התובנות הכי מעמיקות שלו
היתה החשיבות ששפה משחקת בעיצוב המחשבות והדעות שלנו.
הממשל של אושיאניה ב "1984" שולט בפעולות ובדיבור של אנשים
בדרכים ברורות.
כל פעולה ומילה שלהם נצפת ונשמעת,
והאיום של מה שיקרה לאלה שלא ינהגו כמצופה
תמיד מרחף מעליהם.
צורות אחרות של שליטה הן לא כל כך ברורות.
האוכלוסיה מוצפת בהתקפה קבועה של תעמולה
שעשויה מעובדות הסטוריות וסטטיסטיקה שנוצרת במשרד האמת.
משרד השלום הוא הצבא.
מחנות עבודה נקראים "מחנות שמחה."
אסירים פוליטיים נעצרים ומעונים על ידי משרד האהבה.
האירוניה המכוונת היא דוגמה למשמעות כפולה,
כשמילים משמשות לא כדי להעביר משמעות אלא לחתור תחתיה,
משחיתים את הרעיונות עצמם שהם מתייחסים אליהם.
השליטה של השלטון בשפה אפילו יותר גדולה,
הם מבטלים מילים בשפה האנגלית
כדי ליצור את הדיאלקט הרשמי של הדיבור החדש,
אוסף גס ומוגבל של ראשי תיבות ושמות עצם פשוטים
שחסרות בו מילים מרוכבות מספיק כדי לעודד ניואנסים ומחשבה ביקורתית.
יש לזה אפקט על המוח שאורוול קורא לו "מחשבה כפולה,"
מצב הפנוטי של דיסוננס קוגינטיבי
בו אנשים מאולצים להתעלם מהתפישה של עצמם
במקום הגרסה המוכתבת רישמית של הארועים,
מה שמשאיר את האנשים תלויים לגמרי
על ההגדרה של המדינה של המציאות עצמה.
התוצאה היא עולם
בו אפילו הפרטיות של המחשבה של האדם מופרת,
מקום בו אדם יכול להמצא אשם בפשע מחשבה על ידי דיבור בשנתו,
ושמירה על יומן או רומן
שווים לפעולה חתרנית של מרד.
זה אולי נשמע כמו משהו שיכול לקרות רק במשטרים טוטליטרים,
אבל אורוול הזהיר אותנו בנוגע לפוטנציאל שזה יתרחש
אפילו בחברות דמוקרטיות.
ולכן "רודן" לבדו לא עושה "אורווליאני".
בחיבור, "פוליטיקה והשפה האנגלית,"
הוא תאר טכניקות כמו שימוש במילים יומרניות לרשויות הפרוייקט,
או לגרום לזוועות להשמע מתקבלות על הדעת על ידי קבורתן בלשון נקיה
ומבני משפטים מפותלים.
אבל אפילו התעללות רגילה בשפה יכולה להשפיע על הדרך בה אנו חושבים על דברים.
המילים שאתם יכולים לראות ולשמוע בפרסומות כל יום
נוצרו כדי למשוך אתכם ולהשפיע על ההתנהגות שלכם,
כמו גם הקולות ונקודות שיחה של קמפיינים פוליטיים
שלעיתים רחוקות מציגות את נקודות המבט עם פרספקטיבות עם הכי הרבה ניואנסים על הנושא.
והדרך בה אנחנו משתמשים במונחים מוכנים ומונחים שנאספו מדוחות של המדיה
או מועתקים מהאינטרנט
הופכים את זה לפשוט להצליח בלי לחשוב יותר מדי
או לפקפק בהנחות שלכם.
אז בפעם הבאה שאתם שומעים מישהו משתמש במילה אורווליאני,
שמו לב היטב.
אם הם מדברים על השימוש המניפולטיבי והמטעה בשפה,
הם על הדרך הנכונה.
אם הם מדברים על מעקב מסיבי וממשלה חודרנית,
הם מתארים משהו רודני אבל לאו דווקא אורווליאני.
ואם הם ישתמשו בו כמילה רב שימושית לכל רעיון שהם לא אוהבים,
זה אפשרי שההצהרות הן יותר אורווליאניות
מכל מה שהם מבקרים.
למילים יש את הכוח לעצב מחשבות.
שפה היא המטבע של הפוליטיקה,
ויוצרת את הבסיס לחברה מהאינטראקציות הכי יום יומיות
לאידיאלים הכי גבוהים.
אורוול עודד אותנו להגן על השפה שלנו
מפני שבסופו של דבר היכולת שלנו לחשוב ולתקשר בברור
היא מה שעומדת בינינו ועולם בו מלחמה היא שלום
וחופש הוא עבדות.