Živjo. Moje ime je Cameron Russell
in zadnje čase se ukvarjam z manekenstvom.
Pravzaprav zadnjih 10 let.
In občutek imam,
da je ta trenutek v sobi neprijetna napetost,
ker ne bi smela obleči te obleke.
(Smeh)
K sreči sem prinesla obleko za preobleči.
To je prvo preoblačenje na odru TED-a
in mislim, da imate srečo, ker ste mu lahko priča.
Če ste bile nekatere ženske zgrožene, ko sem prišla na oder,
mi ni treba povedati zdaj, ampak bom izvedela na Twitterju.
(Smeh)
Dodala bi, da sem precej privilegirana,
ker lahko spremenim, kaj si mislite o meni
v samo 10 sekundah.
Vsi tega ne morejo storiti.
Te visoke pete so zelo neudobne; še dobro, da jih nisem nameravala nositi.
Najhujši del je, ko si potegnem pulover čez glavo,
ker se mi boste takrat vsi smejali.
Tako, da ne naredite ničesar, medtem ko ga imam čez glavo.
Dobro.
Torej, zakaj sem to naredila?
To je bilo nerodno.
(Smeh)
No --
(Smeh)
Upam, da ne tako nerodno kot tista slika.
Videz je vpliven,
vendar je videz tudi površinski.
Pravkar sem popolnoma spremenila, kaj si mislite o meni, v šestih sekundah.
In na tej sliki
še nikoli nisem imela fanta v resničnem življenju.
Bila sem v grozni zadregi
in fotograf mi je govoril, naj usločim hrbet.
in dam roko tipu v lase.
In seveda, z izjemo operacij
in lažne porjavitve, ki so mi jo naredili dva dni nazaj za službo,
ne moremo narediti nič kaj dosti, da bi spremenili svoj videz
in naš videz ima, kljub temu da je površinski in nespremenljiv,
ogromen vpliv na naše življenje.
Tako danes zame biti pogumna pomeni biti odkrita.
In na tem odru sem, ker sem manekenka.
Na tem odru sem, ker sem lepa belka
in v moji industriji temu rečemo seksi dekle.
Odgovorila bom na vprašanja, ki mi jih ljudje vedno postavljajo,
vendar bom tokrat iskrena.
Torej, prvo vprašanje je, kako postaneš manekenka.
Vedno odgovorim samo: "Oh, odkrili so me."
Ampak to ne pomeni nič.
V resnici sem postala manekenka,
tako da sem zadela na genetski loteriji in podedovala zapuščino,
in morda se sprašujete, kakšno zapuščino.
No, že nekaj stoletij
lepoto definiramo, ne samo kot zdravje in mladost
in simetrijo, ki jo po naravi občudujemo,
ampak tudi kot visoko, vitko postavo
in ženstvenost in belo kožo.
In to je zapuščina, ki so jo zgradili zame
in zapuščina, ki sem jo dobro vnovčila.
In vem, da so med občinstvom ljudje,
ki so ta hip skeptični
in mogoče je med vami kakšen modni navdušenec, ki si misli:
"Čakaj. Naomi. Tyra. Joan Smalls. Liu Wen."
In najprej bi rada pohvalila vaše impresivno poznavanje manekenk.
(Smeh)
Ampak žal vas moram obvestiti, da je leta 2007
zelo navdahnjen doktorski študent z NYU
preštel vse manekenke na modni pisti, čisto vsako, ki so jo najeli,
in od 677 manekenk
jih samo 27, manj kot 4%, ni bilo bele rase.
Naslednje vprašanje, ki mi ga ljudje vedno postavijo je:
"Ali lahko postanem manekenka, ko odrastem?"
In prvi odgovor je, "Ne vem, jaz ne odločam o tem."
Toda drugi odgovor,
kar bi res rada rekla tem malim deklicam je:
"Zakaj? Veš, lahko postaneš karkoli.
Lahko bi bila predsednica ZDA
ali izumiteljica naslednjega interneta
ali nindža pesnica, ki se ukvarja s srčno kirurgijo,
kar bi bilo mega, ker bi bila prva na svetu."
(Smeh)
In če mi po tem čudovitem seznamu še vedno rečejo
"Ne, ne, Cameron, hočem biti manekenka,"
potem rečem, "Bodi moja šefica."
Ker jaz ne vodim ničesar
in ti bi lahko bila glavna urednica ameriškega Voguea
ali generalna direktorica H&M, ali naslednji Steven Meisel.
Reči, da bi rada, ko odrasteš, postala manekenka,
je kot bi rekla, da bi rada, ko odrasteš, zadela na loteriji.
Ni odvisno od tebe in super je
in ni kariera.
Zdaj vam bom pokazala znanje, ki sem ga nabrala v 10 letih manekenstva.
V nasprotju s srčnim kriurgom
svoje znanje zlahka povzamem.
Torej, če je fotograf na tej strani
in luč na tej strani, dober reflektor,
in naročnik reče: "Hočemo posnetek hoje."
To nogo daš naprej, lepo in dolgo, ta roka gre nazaj, ta roka gre naprej,
glavo držiš takole in potem se samo premikaš naprej in nazaj
in potem pogledaš nazaj proti svojim namišljenim prijateljem
300, 400, 500-krat.
(Smeh)
Izgledalo bo nekako takole.
(Smeh)
Upajmo, da manj nerodno kot ta na sredini.
Ne vem, kaj se je zgodilo tukaj.
Na žalost potem, ko končaš šolo
in imaš življenjepis in si imela nekaj služb,
ne moreš več reči, da boš karkoli,
tako da, če rečeš, da bi rada postala predsednica ZDA,
na tvojem življenjepisu pa piše: manekenka za spodnje perilo: 10 let,
te ljudje čudno pogledajo.
Naslednje vprašanje je: "Ali retuširajo vse fotografije?"
In ja, retuširajo bolj ali manj vse,
ampak to je samo majhen del tega, kar se dogaja.
Ta fotografija je čisto prva, ki sem jo posnela,
in to je bilo tudi prvič, da sem oblekla bikini,
in sploh še nisem dobila menstruacije.
Vem, da je to precej osebna stvar, ampak bila sem mlada deklica.
Takole sem bila videti s svojo babico samo nekaj mesecev prej.
Ti dve sliki sta bili posneti na isti dan.
Moja prijateljica je lahko šla z mano.
Tukaj sem na zabavi v pižamah nekaj dni pred snemanjem za francoski Vogue.
Tukaj sem z nogometno ekipo in v reviji V Magazine.
In to sem jaz danes.
In upam, da vidite,
da te slike niso slike mene.
Konstrukcije so
in te konstrukcije je zgradila skupina profesionalcev:
frizerjev in vižazistov in fotografov in stilistov
in vseh njihovih asistentov in predprodukcije in postprodukcije
in zgradijo tole.
To nisem jaz.
Naslednje vprašanje, ki mi ga ljudje vedno zastavijo, je:
"Ali dobiš zastonj stvari?"
Res imam preveč čevljev z 20-centimetrsko peto, ki jih nikoli ne obujem,
razen malo prej,
ampak zastonj stvari, ki jih dobim, dobim v resničnem življenju
in to je tisto, o čemer se ne maramo pogovarjati.
Odrasla sem v Cambridgeu
in enkrat sem šla v trgovino in pozabila denar
in obleko so mi dali zastonj.
Ko sem bila najstnica, sem bila v avtu s prijateljico,
ki je bila obupna voznica. Prevozila je rdečo luč in seveda
naju je ustavil policist
in samo opravičila sem se, pa naju je spustil naprej.
In te zastonj stvari sem dobila zaradi svojega videza,
ne glede na to, kakšna sem navznoter, in drugi ljudje plačajo ceno,
za to, kakšni so videti in ne kakšni res so.
Živim v New Yorku in lani
je od 140.000 najstnikov, ki so jih ustavili in preiskali
86% spadalo med Afro- in Latinoameričane in večina je bila mladih moških
in v New Yorku živi samo 177.000 mladih afro- in latinoameriških moških,
tako da zanje ni vprašanje, ali jih bodo ustavili,
temveč kolikokrat jih bodo ustavili. Kdaj jih bodo ustavili?
Ko sem raziskovala za to predavanje,
sem odkrila, da 53% 13-letnim deklicam v ZDA
ni všeč lastno telo
in ta številka se povzpne na 78%, ko dopolnijo 17 let.
Torej, zadnje vprašanje, ki mi ga ljudje postavijo je:
"Kako je biti manekenka?"
In mislim, da je odgovor, ki ga iščejo:
"Če si malo bolj suha in imaš bolj sijoče lase,
boš tako srečna in čudovita."
In ko smo v zakulisju,
odgovorimo tako, da se to mogoče zdi res.
Rečemo: "Fantastično je potovati in fantastično je imeti priložnost
za delo z ustvarjalnimi, navdahnjenimi, strastnimi ljudmi."
In vse to je res, ampak je samo polovica zgodbe.
Tisto, česar nikoli ne rečemo pred kamero,
česar nikoli nisem rekla pred kamero, je:
"Negotova sem."
In negotova sem, ker moram vsak dan razmišljati o svojem videzu.
In če se kdaj sprašujete,
"Če dobim vitkejša stegna in bolj sijoče lase, ali bom srečnejša?"
morate samo spoznati skupino manekenk,
ker imajo najvitkejša stegna in najbolj sijoče lase in najbolj kul obleke,
in so verjetno najbolj fizično negotove ženske na svetu.
Ko sem pisala ta govor,
sem se zelo mučila z iskanjem iskrenega ravnovesja,
ker mi je bilo po eni strani
zelo neprijetno priti sem in reči:
"Poglejte, imela sem vse te koristi, ker sem se rodila s to prednostjo"
in obenem mi je bilo zelo neprijetno nadaljevati z:
"in nisem vedno srečna."
Ampak predvsem je bilo težko razpakirati zapuščino spolnega in rasnega zatiranja,
ko sem na njej tako veliko zaslužila.
Ampak obenem sem tudi srečna in počaščena, da sem tu
in mislim, da je super, da so mi dovolili priti,
preden bi minilo še 10 ali 20 ali 30 let in bi imela več nadzora nad svojo kariero,
ker vam takrat mogoče ne bi povedala, kako sem dobila prvo službo
ali vam mogoče ne bi povedala, kako sem plačala šolnino na univerzi,
kar se zdaj zdi tako pomembno.
Če naj bi od predavanja nekaj odnesli,
upam, da nam je zdaj lažje priznati,
kako velik vpliv ima videz, na to, kar dojemamo kot uspehe
in to kar dojemamo kot neuspehe.
Hvala.
(Aplavz)