Un copil se naște ca un fluture care iese din crisalida sa
cu aripi mari și strălucitoare, gata să zboare,
iar noi i le tăiem.
Copilul vrea să cutreiere și să se joace,
să atingă și să exploreze,
să alerge și să simtă, să chicotească de bucuria descoperirii.
Îl înăbușim, îl modelăm,
îl definim și îl certăm.
Copilul tot vrea să cutreiere și să se joace,
să atingă și să exploreze,
să alerge și să simtă, să chicotească de bucuria descoperirii.
Noi persistăm, îl închidem,
și noi testăm și etichetăm.
Dar în mintea noastră, noi formăm un suflet tânăr perfect
care se va maturiza, va ieși în lume,
va avea succes la serviciu
pentru că aceasta este calea corectă.
Ce este un fluture fără aripile sale?
Nu poate zbura.
Ce este un fluture mumificat?
Aripile sale strălucitoare stau întinse;
pare viu, dar este mort.
Înrămat și impresionant, dar mort.
Un copil care a crescut, dar este mort în interior.
Înăbușit, modelat, definit și certat.
Întemnițat, testat și etichetat.
Dar are succes în mintea noastră.
Totuși, este un copil mort pe dinăuntru.
Un copil, la fel ca un fluture
care și-ar fi putut întinde aripile strălucitoare și lungi
ca să zboare, să trăiască precum un fluture.
Elevii noștri sunt fluturii noștri.
Lăsați-i să zboare.
(Urale) (Aplauze)