היה היו דוב קטן ונמר קטן.
הם חיו במקום שבו עולה העשן, ליד העץ הגדול.
"טוב לנו!", אמר הנמר הקטן
"כי יש לנו את כל מה שרק אפשר לבקש.
אנחנו לא צריכים לפחד משום דבר
כי בנוסף אנחנו גם חזקים מאוד!
האם זה נכון, דוב?"
"נכון!", אמר הדוב הקטן.
"אני חזק כמו דוב ואתה חזק כמו נמר!
זה מספיק."
הדוב הקטן הלך כל יום לדוג עם החכה שלו.
והנמר הקטן הלך ליער למצוא פטריות.
הדוב הקטן הכין אוכל כל יום
כי הוא היה בשלן מצוין.
"אתה מעדיף את הדג עם מלח ופלפל, אדוני הנמר
או עם לימון ובצל?"
"הכל ביחד!", אמר הנמר הקטן
"תכין לי מנה גדולה!"
באמת היו להם חיים יפים.
אבל יום אחד צפה קופסה על הנהר.
"או, בננות!" רחרח הדוב הקטן.
"פאה-נאה-מה", הוא קרא.
"הקופסה הגיעה מפאה-נאה-מה!
ופאה-נאה-מה מריחה כמו בננות!
פנמה היא ארץ חלומותיי!"
הוא רץ הביתה וסיפר לנמר הקטן על פנמה,
עד מאוחר בלילה.
"בפנמה", הוא אמר, "הכל הרבה יותר יפה!
כי פנמה מריחה כולה כמו בננות!
פנמה היא ארץ חלומותינו, נמר!
כבר מחר אנחנו חייבים ללכת לפנמה,
מה אתה אומר, נמר?"
"כבר מחר!" אמר הנמר הקטן
"כי אנחנו לא צריכים לפחד משום דבר, דוב!
אבל גם ברווז הנמר שלי חייב לבוא איתנו!"
בבוקר למחרת הם קמו מוקדם מאוד מהרגיל.
"אם הדרך אינה ידועה לך",
אמר הדוב הקטן,
"תזדקק, דבר ראשון, לשלט."
והוא בנה שלט מן הקופסה.
לקח גם את הכובע שלו
ואז הם יצאו - לכיוון אליו כיוון השלט, לאורך הנהר.
הם עברו אצל השועל הזקן
בדיוק בזמן שהוא התכוון
לחגוג את יום הולדתו עם אווז ...
"איך מגיעים לפנמה?", שאל הדוב הקטן
"איפשהו שמאלה", אמר השעול
מבלי לחשוב יותר מדי כדי שלא יפריעו לו.
גם פרה, שלא ידעה טוב מכך, אמרה:
"מאווו! שמאלה איפשהו.
משום שבצד ימין מתגורר החוואי.
- ובמקום שבו מתגורר החוואי, לא יכול להיות פנמה."
שוב לא נכון!
כי אם תמיד תלכו שמאלה איפשהו,
תלכו במעגל!
ולאן תגיעו?!
למקום שיצאתם ממנו!
בערב הם פגשו שני חבר'ה
- ארנבת וקיפוד - שבדיוק הכניסו את קצירם.
"אנחנו שמחים על כל אורח שיכול לספר לנו סיפור",
אמרה הארנבת, "תבואו אלינו הביתה!
אתם מוזמנים להישאר אצלנו הלילה."
בבית של הארנבת ושל הקיבוד,
סיפר הדוב הקטן על פנמה לאורך כל הערב.
הוא והנמר הקטן הורשו לשבת ביחד על הספה הנוחה.
"ספה כזו", אמר הנמר הקטן,
"היא הדבר הכי יפה בעולם!
בפנמה גם אנחנו נקנה כזו ספה!
אז באמת יהיה לנו כל מה שרק אפשר לבקש, נכון?"
"כן!" אמר הדוב הקטן,
"ופנמה", הוא אמר, "היא ארץ חלומותינו
כי היא מריחה כולה כמו בננות, נכון נמר?"
"אנחנו מעולם לא עברנו את הקצה השני של השדה שלנו",
אמרה הארנבת.
"עד היום השדה היה ארץ החלומות שלנו
כי שם צומחים הדגנים, מהם אנחנו חיים.
אבל עכשיו, ארץ חלומותינו נקראת פנמה.
כמה יפה היא פנמה! נכון קיפוד?"
בלילה ההוא ארבעתם חלמו על פנמה.
בבוקר למחרת הם הגיעו לנהר.
"אתה תתחיל לחפש מדפים מעץ",
אמר הדוב הקטן ולאחר מכן בנה רפסודה.
"כמה טוב", אמר הנמר הקטן,
"כשיש לך חבר שיודע לבנות רפסודה.
אז, באמת לא צריך לפחד משום דבר!"
הם משכו את הרפסודה לתוך המים
ובעזרתה חצו את הנהר.
בצד השני, הם המשיכו ללכת לאורך הנהר.
אמר הדוב הקטן:
"תוכל להרגיש בנוח לעקוב אחריי
כי אני יודע את הדרך לפנמה."
"אם כך, אנחנו לא צריכים לפחד משום דבר!"
אמר הנמר הקטן
והם הלכו עד שהגיעו לגשר קטן.
הגשר נהרס פה ושם על ידי הנהר.
"אנחנו חייבים לתקן את הגשר!"
אמר הנמר הקטן.
"אתה תרים את המדף מלמטה,
ואני ארים אותו מלמעלה.
אבל תזהר שברווז הנמר שלי לא יתגלגל לתוך המים!"
לא רחוק מאחורי הגשר הם פגשו עורב.
"ציפורים הן לא טיפשות", אמר הדוב הקטן
ושאל את העורב על הדרך.
"איזו דרך?", שאל העורב. "יש מאות ואלפי דרכים!"
"אל ארץ חלומותינו", אמר הדוב הקטן.
"את הארץ הזאת כן אוכל להראות לכם!"
אמר העורב, כי ציפורים יודעות את הכל.
והוא הרים את עצמו על הענף התחתון של העץ הגדול
ועף גבוה יותר ויותר.
"אל תשחרר את ידי, דוב!"
צעק הנמר הקטן,
"אחרת ברווז הנמר שלי ישבור גלגל!"
"שם", אמר העורב, "זה זה."
והוא הצביע עם כנפו סביב עצמו.
"אווו!", השמיע הנמר הקטן,
"איזה יופי! נכון דוב?"
"הרבה יותר יפה מכל מה שראיתי בכל חיי!"
אמר הדוב הקטן.
אך מה שהם ראו לא היה דבר אחר מהאדמה והנהר
שהיו להם בית מאז ומתמיד
- רק שמעולם לא ראו את האזור ההוא מלמעלה.
"או, זאת פנמה!" אמר הנמר הקטן.
"בוא! אנחנו חייבים להמשיך מיד!
שם נבנה לנו בית קטן ונעים עם ארובה!
כי אנחנו לא צריכים לפחד משום דבר, דוב!"
אחרי הליכה קצרה הם מצאו שלט
- מונח על הדשא.
"מה אתה רואה שם, נמר?" - "איפה? ...
פאה ... פאה-ראה-גאו-אי!"
"לא נכון!"
"פאה-נננ- ... פנים!"
"לא ... טיפש! פאה-נאה-מה.
פנמה, נמר, אנחנו בפנמה! בארץ חלומותינו!"
והם רקדו מרוב שמחה מצד לצד וסביב עצמם.
וכשהמשיכו ללכת עוד טיפה
הגיעו לבית מוזנח - עם ארובה.
"או, נמר, יש שם בית!
בית יפיפה עם ארובה,
הבית הכי יפה בעולם! נוכל לגור שמה!
כמה רגוע ונעים פה, תאזין לרגע."
הרוח והגשם קצת הרסו את ביתם הישן
כך שלא הצליחו לזהות אותו.
העצים והשיחים צמחו גבוה יותר והכל גדל.
"הכל יותר גדול פה!", השמיע הנמר הקטן,
"פנמה כל כך כל כך יפיפיה, נכון?"
הם התחילו לתקן את הבית.
הדוב הקטן בנה גג וגם שולחן, שני כיסאות ושתי מיטות.
אחר כך שתלו צמחים בגינה
ומהר הכל היה כמו פעם:
הדוב הקטן הלך לדוג,
הנמר הקטן הלך למצוא פטריות.
רק שעכשיו הכל היה עוד יותר יפה
כי הם הביאו ספה מקטיפה שהייתה רכה כל כך.
הבית בין השיחים נראה להם יפה מכל מקום אחר בעולם.
"אוווו נמר!" אמר הדוב הקטן כל יום,
"כמה טוב שמצאנו את פנמה, נכון?"
"כן!", אמר הנמר הקטן,
"ארץ חלומותינו! לעולם לא נעזוב אותה!"
אתה חושב, אם כך, הם יכלו פשוט להישאר בבית?
אתה חושב, הם יכלו לחסוך את הדרך הארוכה?
ממש לא!
לא היו פוגשים את השועל, ואת העורב.
הם לא היו פוגשים את הארנבת ואת הקיפוד.
ולעולם לא היו מגלים כמה נוחה ספה מקטיפה יפה ורכה כל כך.