ישנה דאגה רבה ומוצדקת בימים אלה
שהטכנולוגיה שלנו הופכת כה חכמה
שאנו סוללים את הדרך בעצמנו לעתיד חסר עבודה.
ואני סבור שהדוגמה של מכונית ללא-נהג
היא הברורה ביותר.
הן הולכות להיות נהדרות מסיבות רבות ושונות.
אך האם ידעתם ש"נהג" היא המשרה הנפוצה ביותר
ב-29 מתוך 50 מדינות ארה"ב?
מה עומד לקרות למשרות אלה כאשר לא עוד ננהג את מכוניותינו
או נבשל את מזוננו
או אפילו נאבחן את מחלותינו שלנו?
ובכן, מחקר שנערך לאחרונה בחברת המחקר פורסטר
מפליג רחוק בתחזית שלו ומעריך ש-25 מיליון משרות
עלולות להיעלם בתוך 10 השנים הבאות.
כדי לשים זאת באמת מידה,
זה פי שלוש יותר ממספר המשרות שאבדו כתוצאה מהמשבר הפיננסי.
ולא מדובר רק במשרות צוארון כחול שנמצאות בסכנה.
בוול-סטריט וברחבי עמק הסיליקון, אנו רואים התקדמות מדהימה
באיכות הניתוח וקבלת ההחלטות
הודות ללמידת מכונה.
כך שאפילו האנשים החכמים ביותר, שמשתכרים הכי הרבה, יושפעו על-ידי שינוי זה.
מה שברור הוא שלא משנה מהי המשרה שלכם,
לפחות חלק מהעבודה שלכם אם לא כולה,
עומדת להתבצע על-ידי רובוט או תוכנה בשנים הקרובות.
וזו בדיוק הסיבה בגללה אנשים כמו מרק צוקרברג וביל גייטס
מדברים על הצורך ברמות הכנסה מינימליות ממומנות-ממשלה.
אבל אם המנהיגים שלנו לא יכולים להסכים על נושאים כמו שירותי בריאות
או אפילו ארוחות בבתי ספר,
אז קשה לי לראות כיצד יגיעו לאחדות-דעים
לגבי משהו כה גדול ויקר כמו הכנסה בסיסית לכל.
במקום זאת, אני חושב שהתגובה צריכה לבוא מאיתנו בתעשיה.
עלינו להכיר בשינוי שלפנינו
ולהתחיל לתכנן את הסוגים החדשים של משרות
שתהיינה ברות-קיימא גם בעידן הרובוטים.
החדשות הטובות הן שכבר חווינו בעבר וגם שרדנו
שתי הכחדות של משרות.
בין 1870 ל-1970,
אחוז הגברים והנשים באמריקה שמשרותיהם התבססו על עבודת-חווה נפלו ב-90 אחוזים,
ואז שוב בין 1950 ל-2010,
אחוז האמריקאים, גברים ונשים, העובדים בבתי-חרושת
נפל ב-75 אחוזים.
האתגרים בפניהם אנו ניצבים הפעם, לעומת זאת, הם של זמן.
היו לנו מאה שנה לעבור מהחוות לבתי-החרושת,
ו-60 שנה לבנות מהיסוד כלכלה מבוססת-שירות.
קצב השינוי כיום
מראה שעשויות להיות לנו רק 10 עד 15 שנים להתאים עצמנו,
ואם לא נגיב מספיק מהר,
המשמעות תהיה שבזמן שתלמידי בתי-הספר היסודיים של היום
יגיעו לאוניברסיטה,
אנו עשויים לחיות בעולם רובוטי,
נטול תעסוקה בעיקרו, בסוג של שפל כלכלי בלתי-נחמד.
אבל אני לא חושב שזה חייב לקרות.
אתם מבינים, אני עוסק בחדשנות,
וחלק מעבודתי הוא לעצב את הדרך בה חברות גדולות משתמשות בטכנולוגיות חדשות.
ברור שחלק מטכנולוגיות אלה
מתוכננות במיוחד כך שתחלפנה עובדים אנושיים.
אבל אני מאמין שאם נתחיל לנקוט צעדים כבר עתה
לשינוי אופי העבודה,
נוכל ליצור סביבות כאלה שלא רק שבני-אדם יאהבו להגיע אליהן כדי לעבוד
אלא גם יפיקו את החדשנות לה אנו זקוקים
כדי להחליף את מיליוני המשרות שתאבדנה עקב הטכנולוגיה.
אני מאמין שהמפתח למניעת עתיד נטול-משרות
הוא לגלות מחדש מה הופך אותנו אנושיים,
וליצור דור חדש של משרות סובבות-אנוש
שיאפשרו לנו לשחרר את הכשרונות החבויים והתשוקות
שאנו נושאים איתנו כל יום.
אך קודם, אני חושב שזה חשוב להכיר בכך
שאנו הבאנו את הבעיה הזאת על עצמנו.
וזה לא רק משום שאנו אלה שבונים את הרובוטים.
למרות שרוב המשרות יצאו מתחום בית-החרושת כבר לפני עשרות שנים,
אנו עדיין שבויים באותה תפישה שמקורה בבתי-החרושת
של שבלוניות וחוסר צורך בכישורים.
אנחנו עדיין מגדירים משרות על בסיס משימות של נוהל סדור
ואז משלמים לבני-אדם עבור מספר השעות בהן ביצעו משימות אלה.
הגדרנו משרות בהיקף צר
כגון קופאי פקיד הלוואות, או נהג מונית
ואז ביקשנו מאנשים לפתח קריירות שלמות
סביב משימות יחידות אלה.
החלטות אלה השאירו אותנו עם שתי תופעות-לוואי מסוכנות.
הראשונה היא שמשרות אלו בעלות ההגדרה הצרה
תהיינה הראשונות להיות מוחלפות על ידי רובוטים,
כיוון שרובוטים שמבצעים משימה יחידה הם בדיוק אלה שהכי קל לבנות.
אבל השניה היא, שבטעות גרמנו לכך
שלמיליוני עובדים מסביב לעולם
יש חיי עבודה משעממים באופן בלתי יאומן.
(צחוק)
בואו ניקח כדוגמה את משרת נציג מרכז שירות.
במשך עשרות השנים האחרונות, התפארנו בעלויות תפעול נמוכות יותר
שהושגו הודות להעברת רובו של הצורך בחשיבה
מן האדם אל המערכת.
במשך רוב היום שלהם, הם מקליקים על מסכים,
הם מקריאים שגרות פעולה.
הם פועלים יותר כמו מכונות מאשר כמו בני-אדם.
ולרוע המזל, במשך מספר השנים הבאות,
ככל שהטכנולוגיה שלנו תתקדם,
הם, כמו פקידים ומנהלי חשבונות,
יראו איך מרבית הצורך בעבודתם ייעלם.
כדי לקזז מגמה זאת, עלינו להתחיל ליצור משרות חדשות
שתהיינה פחות מבוססות על משימות שעל אדם לבצע
ויותר ממוקדות בכישורים שאדם מביא איתו לעבודה.
למשל, רובוטים הם מצויינים בעבודה מוגדרת שחוזרת על עצמה,
לעומת זאת לבני אנוש יש יכולת מדהימה
למזג כשרון עם יצירתיות
כשהם ניצבים בפני בעיות שטרם נתקלו בהן.
כאשר כל יום מביא איתו מעט הפתעות
נדרשת עבודה של בני-אדם
ולא של רובוטים.
היזמים והמהנדסים שלנו כבר חיים בעולם כזה,
אבל כך גם אחיות/אחים ושרברבים
ונשים וגברים שעוסקים בפסיכיאטריה.
אתם יודעים, זה באופיים של יותר מדי חברות וארגונים
לבקש מאנשים רק להגיע לעבודה ולבצע את המשימה שלהם.
אבל אם העבודה שלכם נעשית טוב יותר על-ידי רובוט,
או שקבלת החלטות נעשית טוב יותר על ידי אינטיליגנציה מלאכותית
מה אתם אמורים לעשות?
ובכן, אני חושב שעבור המנהלים,
אנחנו צריכים לחשוב באופן מציאותי על המשימות שתיעלמנה
בשנים הקרובות
ולהתחיל לתכנן עבודה יותר משמעותית ובעלת ערך רב יותר שתחליף אותן.
עלינו ליצור סביבות עבודה
בהן גם בני-אנוש וגם רובוטים יגיעו למיטבם.
טענתי היא, הבה ניתן יותר עבודה לרובוטים,
והבה נתחיל מהעבודה שאנחנו שונאים במיוחד לעשות.
לכאן, רובוט,
בצע עיבוד של דו"ח אידיוטי-במיוחד זה.
(צחוק)
והזז קופסה זאת. תודה רבה.
(צחוק)
ועבור בני-האדם,
עלינו למלא אחר העצה של הארי דייוויס מאוניברסיטת שיקגו.
הוא אומר שעלינו לתכנן זאת כך שאנשים לא ישאירו דברים רבים מדי שלהם
בתא המטען של מכוניתם.
אני מתכוון, אנשים הם מדהימים בסופי השבוע.
הזכרו באנשים שאתם מכירים ובמה שהם עושים בימי ששי ושבת.
הם עוסקים באמנות, נגרות, בישול ואתלטיקה.
אבל ביום ראשון, הם חוזרים להיות מומחה משאבי-אנוש מתחיל
ומנתחת מערכות סוג 3.
(צחוק)
אתם יודעים, הגדרות משרה צרות אלה לא רק נשמעות משעממות,
אלא גם באופן מעשי וסמוי מעודדות
אנשים לתרום לעבודה באופן צר ומשעמם.
אני ראיתי ממקור ראשון שכאשר אתם קוראים לאנשים להיות יותר ממה שהם,
הם יכולים להדהים אותנו עד כמה הם יכולים להתעלות על עצמם.
לפני כמה שנים, עבדתי בבנק גדול
שניסה להכניס יותר חדשנות לתרבות העבודה שלו.
הצוות שלי ואני תיכננו תחרות של אבות-טיפוס
שקראה לכל אחד ואחת לבנות כל דבר שעולה על רוחם.
ניסינו למעשה לגלות
באם החסם העיקרי בפני חדשנות הוא
חוסר רעיונות או חוסר כשרון,
והתברר שזה אף לא אחד מאלה.
זו היתה בעיית העצמה.
והתוצאות של התכנית היו מדהימות.
התחלנו בקריאה לאנשים לחזות בדמיונם
מהו הדבר שהם יכולים להביא לצוות.
תחרות זו נתנה לא רק הזדמנות לבנות כל דבר העולה על רוחכם
אלא גם להיות כל דבר שתרצו.
וכאשר האנשים לא היו עוד מוגבלים על ידי הגדרות המשרה היומיומיות שלהם
הם הרגישו חופשיים לגייס כל סוג של כישורים וכשרונות
לצורך פתרון הבעיות שעמדו לפניהם.
ראינו אנשי טכנולוגיה הופכים מעצבים, אנשי שיווק הופכים לאדריכלים,
ואפילו אנשי כספים שחשפו את כשרונם בכתיבת בדיחות.
(צחוק)
הרצנו את התכנית הזאת פעמיים,
ובכל פעם יותר מ-400 אנשים הביאו איתם לעבודה את כשרונותיהם הבלתי-צפויים
ופתרו בעיות שהם רצו לפתור כבר במשך שנים.
ביחד, הם יצרו ערך בשווי מיליוני דולרים,
כשבנו דברים כגון מערכת מגע-צליל טובה יותר עבור מרכזי שירות,
תוכנות מחשב קלות יותר עבור הסניפים
ואפילו מערכת כרטיסי תודה
שהפכה להיות אבן-הפינה בחוויית העבודה של המועסקים.
במשך שמונה שבועות,
אנשים הגמישו שרירים שלא חלמו להשתמש בהם בעבודה.
אנשים פיתחו כישורים חדשים,
פגשו אנשים חדשים,
ובסוף, מישהו משך אותי הצידה ואמר,
"אני חייב להגיד לך,
שהשבועות האחרונים היוו את התקופה בה חוויתי
את העבודה הקשה ביותר והמאומצת ביותר בחיי,
אבל לא חשתי שזאת עבודה אפילו לשניה אחת."
וזהו המפתח.
במשך אותם מספר שבועות, אנשים היו צריכים להפוך יצירתיים וחדשנים.
הם חלמו על פתרונות
לבעיות שהציקו להם במשך שנים,
וזו היתה הזדמנות להפוך חלומות אלה למציאות.
והיכולת הזאת לחלום היא חלק חשוב ממה שמבדיל אותנו ממכונות.
נכון להיום, המכונות שלנו לא חוות תסכולים,
לא ניתן להרגיז אותן,
ודאי שהן אינן מדמיינות.
אבל אנחנו, כבני אדם --
אנו חשים כאב,
אנו חווים תיסכולים.
והרגעים האלה בהם אנו נרגזים ביותר וסקרנים ביותר
הם אלה בהם אנו מונעים לחפור לתוך בעיה וליצור שינוי.
הדמיון שלנו הוא ערש-הלידה של מוצרים ושירותים חדשים,
ואפילו תעשיות חדשות.
אני מאמין שמשרות העתיד
תנבענה מהמוחות של אנשים
שהיום אנו קוראים להם אנליסטים ומומחים,
אבל רק אם ניתן להם את החירות וההגנה שהם צריכים כדי לצמוח
ולהיות חוקרים וממציאים.
אם אנחנו באמת רוצים שמשרותינו תהיינה מוגנות מפני רובוטים,
אנו, כמובילים, צריכים לחרוג מצורת החשיבה
לפיה יש לאמר לאנשים מה לעשות
ובמקום זאת להתחיל לשאול אותם אילו בעיות מעוררות אותם לפעולה
ואילו כשרונות הם רוצים להביא לעבודה.
כיוון שכאשר תוכלו להביא את העצמי שלכם מיום שבת לעבודה בימי רביעי,
תצפו יותר לימי ראשון,
ואותן תחושות שיש לנו בימי ראשון
הן חלק ממה שהופך אותנו אנושיים.
ובעוד אנו מתכננים מחדש את עולם העבודה לקראת עידן המכונות החכמות,
אני מזמין את כולכם לעבוד במקביל אלי
כדי להביא אנושיות רבה יותר לחיי העבודה שלנו.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)