Доброго вечора!
В чому справа?
Ви боїтеся вампірів?
Ха-ха, не потрібно турбуватися,
я не залишуся на вечерю.
(Сміх)
Я тут, щоб розповісти вам коротку історію вампірів,
яка покаже, як змінився наш образ
від незграбного трупа
до ошатно одягненого джентльмена, який перед вами.
Вампіри майже настільки ж старі, як і люди.
Розповіді про нас, виходців з того світу,
з'являються в культурах ще в доісторичні часи.
Але нас тоді не називали вампірами
і більшість з нас не виглядала так, як ми уявляємо вампірів сьогодні.
Хех, зовсім не так!
Наприклад, месопотамська Ламашту
була істотою з головою лева і тілом осла,
а давньогрецьких стрижів
описували, як кровожерливих птахів.
Решта були ще більш дивними.
У філіппінської манангали відділялася верхня частина тулуба,
з'являлися величезні крила, як у кажана.
Малазійська пенанггалан була літаючою жіночою головою
з нутрощами, що бовталися.
(Сміх)
А австралійський Ярамаяху
був маленьким червоним створінням з великою головою,
великим ротом,
і присосками на пальцях рук і ніг.
О, і давайте не забувати про сукоят у Карибському морі,
обеяфо у Західній Африці,
і мексиканську тлахуелпучи.
(Сміх)
Чарівні створіння, чи не так?
Хоча вони можуть виглядати досить по-різному,
у всіх них є щось спільне:
Вони живуть за рахунок висмоктування життєвої сили з живої істоти.
Ця спільна риса і визначає вампіра --
всі інші атрибути змінюються з плином часу.
Отже, як ми дійшли
до такого оживотвореного хлопця перед вами?
Наш сучасний ідеал з'явився у 18 столітті у Східній Європі.
З різким зростанням забобонів про вампірів,
розповідей про кровососів, темних істот,
які стають нічними жахами.
А народний фольклор,
як мороми серед циган
і лугат в Албанії,
надає загальні риси вампірів, які відомі сьогодні,
як те, що вампіри - це ходячі мерці,
нічні створіння і перевертні.
Знаєте, Східна Європа 18 століття
була досить жахливим місцем,
тоді ставалось багато смертей від невідомих хвороб і недуг.
Не маючи медичного пояснення люди шукали надприродні причини
і знайшли щось схоже на докази у трупах жертв.
Коли селяни викопували тіла,
щоб визначити причину загадкових смертей,
вони часто знаходили трупи,
які виглядали наче живі --
довге волосся і нігті,
роздуті животи,
і кров в куточках рота.
(Сміх)
Очевидно, ці люди насправді не були мертвими.
Хех, вони були вампірами!
І вони покидали свої могили
заради свята життя.
(Бурчить)
Перелякані селяни швидко проводили
ритуал, щоб вбити вампіра.
Практики різнилися в регіонах,
але зазвичай до них належало обезглавлення,
спалення і проштрикування тіла в труні,
щоб запобігти його пробудженню.
(Сміх)
Жахливі речі!
Але те, що селяни інтерпретували як воскресіння нечестивого,
насправді, мало звичайні ознаки смерті.
Коли тіло розкладається, зневоднюється шкіра,
це спричиняє ріст волосся та нігтів.
Бактерії в шлунку створюють гази,
які заповнюють шлунок,
вони витісняють кров і речовини через рот.
На жаль, науці це було ще невідомо,
тому селяни продовжували викопувати могили.
Насправді, було викопано так багато тіл,
що імператриця Австрії
відправила свого лікаря по околицях, щоб той спростував історії про вампірів,
вона навіть видала закон, що забороняв руйнувати могили.
Навіть сьогодні, після того, як полювання на вампірів припинилося,
легенди збереглися в місцевих забобонах.
Це призвело до творів літератури, таких як "Вампір" Полідорі,
готичний роман "Кармілла"
і найбільш відомий, "Дракула" Брема Стокера.
Хоча Стокер використовував історичний матеріал,
на зразок ванн з крові незайманих Єлизавети Баторій
і жорстоких страт Влада Дракули.
Саме ці місцеві міфи
вплинули на основні елементи його розповіді:
трансильванський забобон
використовувати часник, щоб захистити себе
і кілок у серце.
Хоча ці атрибути, безумовно, нам знайомі,
елементи, які він сам придумав, теж залишились на роки:
боязнь розп'ять,
слабкість при сонячному світлі,
і нездатність вампіра бачити своє відображення.
Вигадуючи нові риси,
Стокер чудово пререйняв вікові традиції,
розвиваючи і розширюючи міф про вампірів.
Ймовірно, вам траплялися мої родичі,
величезна кількість різноманітних створінь, які чигали уночі ще до появи Дракули,
і багато інших, які будуть продовжувати приходити у наші кошмари.
Однак, поки вони живуть, поглинаючи життєву силу,
вони - частина мого племені.
Сюди можна віднести навіть блискучих вампірів.
Зрештою, це все продовження розповідей і переосмислення легенд про вампіра,
які дозволяють нам жити по-справжньому
вічно.
(Зловісний сміх)