Dobro veče!
Šta je bilo?
Plašite se vampira?
Hehe, ne brinite,
ne ostajem na večeri.
Ahaha. Ovde sam da vas provedem
kroz kratku istoriju vampira
i ilustrujem vam kako se naša slika promenila
od mrtvaca koji se gega
do uglađenog gospodina koga vidite pred sobom.
Vampiri su skoro isto stari kao i vi, ljudi.
Priče i svedočenja o nama
pojavljuju se u kulturama koje se protežu unazad
čak do praistorijskih vremena.
Ali tada nas nisu zvali vampirima
i većina nas nije izgledala onako
kako danas zamišljamo vampire,
daleko od toga!
Na primer, mesopotamijski Lamaštu
je bio stvorenje sa glavom lava
i telom magarca,
a starogrčke strige
su jednostavno opisivali kao krvožedne ptice.
Drugi su bili još čudniji.
Filipinski manangal je odvajao svoj gornji deo tela
i širio ogromna krila nalik na ona od slepog miša, da bi poleteo.
Malezijski penangalan je bio leteća ženska glava
sa utrobom koja visi iz nje.
He he he he.
A australijski jaramajahu
je bio malo crveno stvorenje sa velikom glavom,
velikim ustima
i pijavicama na rukama i nogama.
I da ne zaboravimo karipskog Sukujana,
zapadnoafričkog obajifo
i meksičkog Tlahuelpučija.
He, he, zar nisu simpatični?
Iako izgledaju jako različito,
sva ova bića imaju jednu zajedničku osobinu:
hrane se tako što konzumiraju
životnu snagu živog bića.
Ova zajednička crta je ono što definiše vampira -
svi drugi atributi se menjaju u skladu sa plimom i osekom.
I kako smo onda stigli
do oživljenog momka koga vidite pred sobom?
Naš moderni ideal nastaje
u 18. veku u istočnoj Evropi.
Sa drastičnim povećanjem vampirskih sujeverja,
priče o stvorenjima nalik na duhove, koja sisaju krv
su postale horor priče za laku noć.
Narodni folklor,
kao što je moroi kod Rumuna
i lugat u Albaniji,
daju vampirima osobine koje su poznate danas,
kao što su: besmrtnost,
noćna aktivnost
i promena oblika.
Istočna Evropa u 18. veku je bila
prilično sumorno mesto,
sa mnogo umiranja
od nepoznatih bolesti i zaraza.
U nedostatku medicinskog objašnjenja,
ljudi su tražili natprirodne uzroke
i našli nešto što je izgledalo kao dokaz
u telima žrtava.
Kad su seljani iskopavali tela
da nađu uzroke misterioznih smrti,
često su nalazili leševe
koji su izgledali vrlo živo -
duže kose i noktiju,
naduvenih stomaka
i sa krvlju na uglovima usana.
He, he, naravno, ovi ljudi nisu bili stvarno mrtvi.
Bili su vampiri!
I napuštali su svoje grobove
da bi se hranili živima.
Preplašeni seljani bi brzo sprovodili
ritual ubijanja ovih zombija.
Praksa se razlikovala od mesta do mesta,
ali obično je podrazumevala obezglavljivanja,
spaljivanja
i zabijanja kocima za sanduk
da bi ih sprečili da ustanu.
Gadne stvari!
Ali ono što su seljani tumačili kao grešno oživljavanje,
u stvari su bili normalni simptomi smrti.
Kad se telo raspada,
koža dehidrira
i prouzrokuje izduženje kose i noktiju.
Bakterije u stomaku stvaraju gasove
koji ispunjavaju stomak,
što prouzrokuje izbacivanje krvi i sadržaja kroz usta.
Nažalost, ova nauka još uvek nije bila poznata,
pa su seljani nastavili da kopaju.
Toliko je tela bilo iskopano
da je austrijska carica poslala
svog lekara da opovrgne priče o vampirima
i čak je donela zakon
koji zabranjuje provaljivanje grobova.
Ali, čak i pošto je lov na vampire zamro,
legende su preživele
u lokalnom sujeverju.
To je dovelo do književnih dela
kao što je Polidorijev "Vampir",
gotska novela "Karmila"
i najpoznatije - "Drakula" Brema Stokera.
Iako je Stoker uključio istorijsku građu,
kao što je kupanje Elizabet Batori u krvi devica
i surova pogubljenja Vlada Drakula,
ove lokalne legende su bile ono
što je inspirisalo glavne elemente njegove priče:
Transilvaniju kao mesto radnje,
korišćenje belog luka za samoodbranu
i probadanje srca.
I dok su nam ove osobine sigurno poznate,
elementi koje je sam izmislio
su se takođe zadržali:
strah od krstova,
slabost na sunčevoj svetlosti
i nesposobnost vampira
da vide svoj odraz.
Izmišljanjem novih osobina
Stoker je savršeno opisao jedan vek staru tradiciju,
razvijajući
i proširujući mit o vampirima.
Kao što smo videli,
možda ste upoznali moje rođake,
mnoštvo stvorenja koja su se šunjala po mraku
pre Drakule
i još mnogi će nastaviti
da gamižu našim noćnim morama.
Dok god se održavaju
na snazi živih bića,
oni su deo moje porodice.
Čak i svetlucavi vampiri mogu tu da se uključe.
Na kraju krajeva, priče koje nastavljaju da se pričaju
i ponovo osmišljena legenda o vampirima
omogućavaju nam da živimo
večno.
Ahahahaha!