În tinerețe, mă mândream cu nonconformismul meu
într-un stat conservator din SUA, în care locuiam: Kansas.
Nu făceam parte din turmă.
Nu mă sfiam de tendințele ciudate în materie de haine sau coafuri.
Eram directă și extrem de sociabilă.
Chiar și aceste poze de acum 16 ani din semestrul meu la Londra
arată clar că nu îmi păsa deloc dacă păream ciudată...
sau diferită. (Râsete)
Dar în același an când am fost la Londra, acum 16 ani,
am descoperit ceva unic despre mine.
Și asta a schimbat tot.
Am devenit opusul persoanei care am zis că am fost.
Stăteam închisă în camera mea în loc să socializez.
Am încetat să umblu în cluburi și în am activități organizatorice.
Nu mai voiam să ies în evidență.
Mi-am spus că ține de maturizare, nu că voiam subit să fiu acceptată.
Mă crezusem mereu imună la nevoia de a fi acceptată.
Până la urmă, eram cam nonconformistă.
Dar îmi dau seama acum
că în clipa în care am descoperit că eram oarecum diferită,
am început să mă conformez și să mă ascund.
Ascunderea se face treptat.
Odată ce ai început să te ascunzi,
e din ce în ce mai greu să ieși în față și să spui ce gândești.
De fapt, și de această dată,
când le-am zis cunoscuților tema acestei conferințe,
am inventat o poveste
și am ascuns adevărul despre discursul meu TED.
Așa că, roata se întoarce
și îmi dă fiori faptul că m-am întors în acest oraș după 16 ani
și că am ales această scenă ca să încetez să mă ascund.
Ce am ascuns timp de 16 ani?
Sunt lesbiană.
(Aplauze)
Mulțumesc!
M-am forțat să spun aceste cuvinte, pentru că nu vreau să ma definească.
De fiecare dată când vroiam să mă deconspir în trecut,
îmi analizam propria persoană. Vreau să fiu cunoscută drept Morgana,
doar Morgana, nu „prietena mea lesbiană, Morgana’’
sau „Morgana, colega mea gay”.
Doar Morgana.
Pentru cei care veniți din orașe mari,
această poveste s-ar putea să nu vi se pară mare lucru.
Vi s-ar putea părea ciudat că am ascuns adevarul atâta timp.
Dar am fost paralizată de frica de a nu fi acceptată.
Și nu sunt singura, desigur.
În 2013, un studiu Deloitte a relevat că un număr uimitor de mare de oameni
ascund aspecte ale identității lor.
Dintre toți angajații chestionați,
61% au spus că ascund o parte a comportamentului sau înfățișării lor
pentru a nu ieși din tipare, la serviciu.
Dintre toți angajații homosexuali și bisexuali,
83% admit că își modifică comportamentul la locul de muncă
pentru a nu părea „prea gay’’.
Studiul arată că și în companiile
cu politici de respectare a diversității și cu programe de integrare,
angajații se chinuie să fie ei înșiși la serviciu,
deoarece cred că e important să se conformeze pentru a fi avansați.
Și, în timp ce eram uimită că atât de mulți oameni ca mine
irosesc atât de multă energie încercând să se ascundă,
m-am speriat când am descoperit că tăcerea mea
are consecințe dramatice și repercusiuni sociale pe termen lung.
12 ani.
Cu atât e mai scurtă speranța de viață
la lesbiene, homosexuali și bisexuali în comunitățile anti-homosexualitate,
comparativ cu cele în care sunt acceptați.
Speranța de viață redusă cu 12 ani.
Când am citit asta în revista The Advocate, anul acesta,
mi-am dat seama că nu-mi mai permit să păstrez tăcerea.
Stresul personal și stigmatizarea socială sunt o combinație cu efecte mortale.
Studiul a relevat faptul că homosexualii din comunitățile anti-gay
au o rată mai mare a bolilor cardiace, de violență și suicid.
Ceea ce credeam odată că e o simplă chestiune personală
are un efect repercutant la locul de muncă și în comunitate
pentru toți ceilalți ca mine.
Se poate ca alegerea mea de a ascunde cine sunt cu adevărat
să fi contribuit, pe neobservate, la crearea acestui mediu discriminatoriu.
Mi-am spus mereu că nu are rost să spun că sunt lesbiană,
dar gândul că tăcerea mea are consecințe sociale
s-a impus anul acesta când am ratat șansa
de a schimba atmosfera de discriminare în statul meu natal, Kansas.
În februarie, Camera Reprezentanților a supus la vot un proiect de lege
prin care se putea invoca libertatea exprimării religioase
pentru refuzarea serviciilor pentru homosexuali.
Tatăl unei foste colege și prietene face parte din Camera Reprezentanților.
A votat în favoarea legii.
În favoarea unei legi care ar permite magazinelor să nu mă servească.
Ce crede prietena mea
despre lesbiene, gay, bisexuali, transsexuali și persoane ciudate?
Ce crede tatăl ei?
Nu știu pentru că nu am fost niciodată sinceră cu ei, vizavi de persoana mea.
Și asta mă face să mă cutremur.
Dacă i-aș fi zis povestea mea acum mulți ani?
I-ar fi vorbit tatălui ei despre mine?
Aș fi contribuit la schimbarea votului său?
Nu voi ști niciodată,
și asta mă face să constat că nu am făcut nimic
pentru a schimba lucrurile.
E ironic că lucrez în domeniul resurselor umane,
o profesie care se ocupă de integrarea și perfecționarea angajaților,
care luptă ca diversitatea societății să se reflecte la locul de muncă
și, totuși, nu am făcut nimic pentru a apăra diversitatea.
Când am venit în această firmă, acum un an,
mi-am zis: are politici anti-discriminare
care îi protejează pe homosexuali, lesbiene, bisexuali și transsexuali.
Angajamentul lor pentru diversitate e evident în programele lor de incluziune.
După ce voi intra în această firmă, în sfârșit, mă voi deconspira.
Dar nu am făcut-o.
În loc să profit de această șansă, nu am făcut nimic.
(Aplauze)
Când m-am uitat peste jurnalul meu din Londra de acum 16 ani,
am dat peste un citat modificat din cartea „Paradis'', de Toni Morrison:
„Există mai multe lucruri înfiorătoare în noi decât în afara noastră’’.
Apoi, mi-am notat în dosul paginii: „De reținut!”
Sunt sigură că încercam să mă încurajez să ies și să explorez Londra,
dar mesajul pe care l-am ratat era nevoia de a mă cunoaște și accepta.
Ceea ce am realizat abia în acești ultimi ani
e că cele mai mari obstacole pe care va trebui să le depășesc
sunt propriile temeri și incertitudini.
Cred că înfruntând frica din înterior, voi putea schimba realitatea exterioară.
Azi am ales să divulg ceva despre mine, ce am ascuns de prea mult timp.
Sper că asta înseamnă că nu mă voi mai ascunde niciodată.
Și sper că prin această deconspirare a mea să pot schimba cifrele
și să-i ajut pe cei care se simt diferiți, să fie ei înșiși și mai împliniți,
atât pe plan profesional, cât și personal.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)