När du har ett jobb där du tjänar tillräckligt för dina basbehov,
dina räkningar och lite till,
förutsätts det att du är nöjd,
eller till och med lycklig.
Då känns det helt otänkbart att du skulle
lämna det jobbet för att följa din passion.
Och det var mitt dilemma för sex år sedan.
Jag hade ett bekvämt jobb, levde ett bekvämt liv,
och andra förväntade sig att jag var lycklig,
men det var jag inte.
Något i mig ville ha mer.
Det fanns en skillnad mellan de saker jag gjorde varje dag
och de saker som jag verkligen brydde mig om.
Så jag bestämde mig för att sluta
och utforska möjligheten att kombinera min passion med vardagen.
Och grejen med att hitta sin passion
är att det inte är så enkelt.
Till och med de som har pengar och utbildning
kämpar med att hitta sin passion.
Och här var jag, en trettioåring,
som pratade om att hitta min passion
och göra det till mitt jobb.
Människor sa till mig,
"Prata inte om passion förrän du har tjänat tillräckligt med pengar -
(Skratt)
eller åtminstone inte förrän du ska gå i pension."
För det finns en idé om att rannsaka sig själv
och hitta det som ger oss glädje och lycka
är en lyx som är förbehållen de rika,
eller ett nöje som bara pensionären kan unna sig.
Det fick mig att fundera:
Är passion bara för de rika,
eller en upplevelse enbart för den som gått i pension?
Många av oss har lärt sig att tro
att livet är en kamp för överlevnad.
Vi har betingats att se oss själva som överlevare
som måste göra allt i vår makt för att överleva.
I Afrika fostras vi till att ta oss igenom skolan,
plugga och ta examen, och hoppas att vi får ett jobb efteråt.
Och får vi det så klamrar vi oss fast vid det, även om vi avskyr det.
(Skratt)
Tills du får ett bättre erbjudande eller går i pension.
Och som avhoppare,
så visste jag att jag inte hade rätt till någonting.
Varje möjlighet var en förmån.
Så när jag tänkte på att sluta,
så var det en stor risk.
Jag hade två alternativ,
som är de mest populära i Afrika.
Det första är att anmäla sig till första bästa kurs på en yrkesskola.
Det andra är att nöja sig med vilket jobb som helst
oavsett arbetsförhållanden,
och ta det.
Det är förmodligen en förklaring till varför så många unga
hamnar i kriminalitet på jakt efter bättre förhållanden.
Jag valde det första alternativet.
Jag tittade på ett par olika yrkesskolor
i förhoppningen att jag skulle hitta en kurs som passade min personlighet,
mina drömmar och min längtan.
Besviket insåg jag att det inte fanns plats
för förlorare som jag på yrkesskolorna.
Utbildningssystemet i många delar av världen
har designats runt förutbestämda val
som unga personer förväntas passa in i eller riskera att hamna utanför.
Så när jag gick i skolan blev jag uppfostrad och betingad
att följa den utstakade vägen och stanna på den.
Men när jag hoppade av upptäckte jag en värld av möjligheter.
Jag kunde bli vad som helst och studera vad som helst,
så jag gick flera gratis online-kurser.
På det sättet skaffade jag mig ett CV, fick anställning
och jobbade i åtta år.
Och efter åtta år,
sa jag mig själv att det måste finnas mer i livet
än de dagliga rutinerna.
Så 2014 startade jag en organisation som heter Kyusa
som jobbar med ungdomar som har hoppat av skolan
och uppmuntrar dem att låta sina passioner bli
lönsamma, skalbara och hållbara företag.
När vi pratar om passion
så är den vanligaste frågan: "Vad är passion?
Hur hittar jag ens den?"
Och i den enklaste definitionen,
är passion de samlade livserfarenheter
som ger dig den djupaste lyckokänslan.
Och för att hitta din passion behöver du se inåt.
Så vi använder två tänkvärda frågor.
Den första är,
"Om du hade all tid och alla pengar i världen,
vad skulle du då ägna din tid åt?"
Det låter som en enkel fråga,
men många har svårt att besvara den
eftersom de aldrig funderat på det.
Den andra frågan är,
"Vad gör dig lycklig
eller skänker dig störst tillfredsställelse?"
Man skulle kunna tro att alla vet vad som gör oss lyckliga,
men det är intressant att se att så många människor inte har en aning
om vad som gör dem lyckliga,
eftersom de är så upptagna med vardagens rutiner,
och aldrig stannar upp för att se inåt.
Att identifiera de saker som ger oss en stark känsla av tillfredsställelse
och de saker som gör oss lyckliga
är tankar som leder oss i riktningen mot vår passion.
Och om du undrar
vad ditt svar på de två frågorna är,
så föreslår jag att du sätter dig och funderar på det efteråt.
Men jag är också medveten om
att enbart passion inte kan garantera framgång i livet.
Och jag vill påminna om
att inte varje passion kan bli en karriär.
För att en passion ska bli en karriär,
måste den paras ihop med rätt kunskaper, förutsättningar och placering.
Så när vi får våra unga personer att se inåt,
frågar vi också vilka kunskaper de har,
vilka talanger de har, vilka erfarenheter har du
som du kan använda för att hitta din nisch på marknaden.
Vi tittar också på trender på marknaden,
för det kvittar hur mycket du älskar och uppskattar det
Om ingen vill ha det, eller betala för det,
kan det inte vara en karriär.
Det är bara en hobby.
Den tredje biten vi tittar på är: Hur du positionerar dig?
Vilken är din målgrupp? Vilka vill du sälja till?
Varför ska de köpa av just dig?
Kombinationen av de tre är det som möjliggör att gå
från en passion till ett företag.
Och många av våra ungdomar har lyckats förvandla sina idéer
och heta önskningar till en lönsam affärsidé
eller socialt företag,
där de inte bara skapar arbeten,
utan också löser samhällsproblem.
Jag ska dela med mig av två exempel.
Det ena är Esther.
Jag träffade Esther för två år sedan.
Hon hade hoppat av skolan två år tidigare,
och påverkats mycket av sitt avhopp.
Som ett resultat av det blev hon deprimerad
och det gick så långt att hon flera gånger försökte ta sitt liv.
Hennes vänner och familj visste inte hur de skulle hjälpa henne.
De kunde bara be för henne.
När jag träffade Esther och började prata med henne,
ställde jag en enkel fråga.
Jag sa, "Om du hade all tid och alla pengar i världen,
vad skulle du göra då?"
Utan att tänka eller tveka,
sken hon upp och började berätta
hur hon ville förändra unga människors liv.
Hon ville ge hopp och värdighet till andra tonåringar
genom att hjälpa dem att fatta genomtänkta beslut om sina liv.
Jag var övertygad om att den här brinnande önskan hon hade
var okuvlig.
Så vi arbetade tillsammans med Esther på att skapa ett ramverk för denna önskan.
Idag leder hon ett socialt företag i sin by,
som skapar medvetenhet om droger, psykisk hälsa, samlevnad
och hjälper andra avhoppare med att skaffa yrkeskunskaper
så att de kan försörja sig själva.
Esther fyllde 20 i år,
och de senaste två åren har hon organiserat en årlig ungdomsfest
som samlar över 500 ungdomar.
(Applåder)
Unga människor som får möjlighet att nätverka och samarbeta
i olika projekt,
och framförallt får träffa yrkesmän som de annars inte fått möta.
Allt detta skapat av en flicka som inte trodde det fanns någon plats för henne,
att hon inte skulle duga till någonting utan utbildning.
Men genom att se inåt och använda sin brinnande önskan,
sätta en ram runt den,
så har den blivit en modell som inte bara förändrat hennes liv
men också förändrar livet för hundratals unga människor varje år.
Mitt andra exempel är Musa.
Musa är en naturligt begåvad konstnär.
Han kan titta på vilken design som helst och med lätthet göra en kopia.
Så han försöker hitta sin förmåga.
När jag träffade Musa gjorde han allt möjligt hantverk -
väskor, skärp, plånböcker -
men det var mest ett deltidsjobb.
Ibland, om han var helt pank, och behövde pengar fort,
hittade han på en egen design och sålde den.
Men han hade aldrig tänkt på det som ett företag.
Vi började arbeta med Musa,
och hjälpte honom att tänka om från hobby till företag
och hur han skulle kunna tillverka produkter som han kan sälja
och till och med kunna skala upp.
Musa gör de mest fantastiska väskor jag någonsin har sett,
och under det senaste året har Musas företag vuxit.
Han har blivit uppmärksammad i olika sammanhang.
Just nu pratar han om att exportera till i-länder.
Musa, som alla andra avhoppare,
trodde att utan akademiska betyg,
skulle han inte klara någonting.
Han trodde att hans talang inte betydde något
bara för att han inte hade ett betyg som definierade honom.
Men genom att se inåt och upptäcka att det han själv hade var den största tillgången
och stötta honom med att göra det till ett företag,
så inte bara överlever han - han blomstrar.
Grejen med att se inåt är att det kan vara otäckt,
speciellt om du gör det för första gången.
Men sanningen är att du inte lever på riktigt
förrän du lär dig att leva inifrån och ut.
Och för att frigöra potential så behöver vi se inåt för att kunna identifiera
det som skänker oss en stor tillfredsställelse,
det som ger oss den största lyckan,
och sedan väva in det i våra vardagliga rutiner.
Genom att göra det så slutar vi att arbeta och börjar leva.
Och när du lever så behöver du varken sluta eller gå i pension.
(Skratt)
(Applåder)
Så när du tänker på att frigöra din potential,
för våra unga och för våra barn,
träna dem inte att se utåt
utan träna dem att se inåt
för att hitta sig själva och använda det i vad de gör varje dag.
När du slutar arbeta och börjar leva,
när passionen blir en karriär,
så blir du inte bara framgångsrik,
du blir omöjlig att stoppa.
Tack.
(Applåder)