Ko imaš službo, s katero lahko plačaš vse svoje osnovne potrebe,
položnice in celo kaj zapraviš zase,
se predpostavlja, da si srečen
ali še več, izpopolnjen.
Zdi se nepredstavljivo, da bi se nekega jutra zbudil in rekel,
da boš pustil službo in sledil svoji strasti.
In to je bila moja dilema 6 let nazaj.
Imela sem udobno službo, živela udobno življenje,
ljudje so pričakovali, da se počutim izpopolnjeno,
vendar se nisem.
Nekaj v meni si je želelo več.
Bilo je neravnovesje med tem, kar sem jih počela vsakodnevno
in tem, kar sem zelo rada počela.
Zato sem se odločila dati odpoved
in raziskati možnosti, kako to strast prenesti v mojo dnevno rutino.
In stvar je v tem, da najti svojo strast
ni tako preprosto.
Celo ljudje z veliko denarja in diplomami
s težavo prepoznajo svojo strast.
In tako sem, 30-letnica,
govorila o iskanju strasti
in kako jo spremeniti v kariero.
Ljudje so mi dobesedno govorili
"Ne govori o strasti, dokler ne zaslužiš dovolj denarja
(Smeh)
ali vsaj dokler se ne upokojiš."
Velja prepričanje, da sta pogled navznoter
in odkritje tega, v čemer najdemo užitek in izpopolnjenost,
razkošje, ki si ga lahko privoščijo le bogati,
oziroma užitek, kateremu se lahko predajo le upokojeni.
Pri čemer sem se vprašala:
Je strast res namenjena le bogatim
in izkušnja, ki jo lahko uživajo le upokojenci?
Mnoge so nas prepričevali,
da je življenje bitka preživetja.
Vzgajali so nas, da se vidimo kot borce,
ki morajo storiti vse, da bi preživeli.
V Afriki smo vzgojeni, da se prebijemo skozi šolo, se učimo, in jo naredimo,
v upanju, da bomo kasneje dobili službo.
In ko jo, vztrajaš v njej, ne glede na to, kako bedna je.
(Smeh)
Dokler ne dobiš boljše ponudbe ali se upokojiš.
In kot falirana študentka
sem vedela, da nimam pravice do ničesar boljšega.
Vsaka priložnost je bila privilegij.
In ko se začela razmišljati o odpovedi,
je bilo to veliko tveganje.
Imela sem dve možnosti,
ki sta v Afriki najbolj priljubljeni.
Prva je, da se prijaviš na katerikoli tečaj na poklicnem zavodu in ga opraviš.
In moja druga možnost, sprijazniš se s katerokoli službo,
ne glede na delovne pogoje
in jo sprejmeš.
To verjetno pojasni dejstvo, da je ogromno naše mladine
žrtev trgovine z ljudmi, v iskanju boljših priložnosti.
Zase sem izbrala prvo možnost.
Pozanimala sem se v nekaj poklicnih zavodih,
v upanju, da bom našla tečaj, ki bi izžareval mojo osebnost,
sanje in prizadevanja.
Razočarana sem ugotovila, da v teh zavodih
ni prostora za odpadnike, kot sem jaz.
V mnogih delih sveta je izobraževalni sistem
zasnovan na osnovi vnaprej določenih okvirjev,
ki jim mora mladina ustrezati ali pa tvegati izobčenje.
In tako so me skozi moje šolanje vzgajali,
da razmišljam linearno in ostajam znotraj določenih okvirjev.
Ko pa sem šolo pustila, sem odkrila svet neskončnih možnosti.
Vedela sem, da sem lahko karkoli, študiram lahko karkoli,
zato sem vpisala nekaj spletnih tečajev.
Tako sem si obogatila življenjepis, dobila zaposlitev
in delala osem let.
In po osmih letih
sem si rekla, da moram imeti od življenja več
kot to životarjenje skozi vsakodnevno rutino.
Tako sem leta 2014 ustanovila organizacijo, imenovano Kyusa,
kjer delamo z mladimi, ki niso dokončali šolanja
ter jih spodbujamo, da svojo strast
spremenijo v dobičkonosne, rastoče in obstojne posle.
Ko omenjamo strast,
je najpogostejše vprašanje, ki se pri tem pojavi "Kaj je strast?
Kako jo sploh odkrijem?"
In najpreprostejša definicija je ta:
strast je zbirka tvojih življenjskih izkušenj,
ki ti dajejo globok občutek izpopolnitve.
In za prepoznanje svoje strasti, se moraš obrniti navznoter.
Uporabimo dve vprašanji v razmislek.
Prvo vprašanje, ki si ga postavimo, je
"Če bi imela na svetu neskončno časa in neskončno denarja,
kaj bi počela?"
Zveni zelo preprosto,
vendar imajo mnogi ljudje težave z odgovorom,
saj o tem nikoli niso razmišljali.
Drugo vprašanje, ki si ga postavimo, je
"Kaj me osrečuje
in mi daje absoluten občutek izpopolnjenosti?"
Predvideva se, da vsi vemo, kaj nas osrečuje,
je pa zelo zanimivo, da se ogromno ljudem sploh ne sanja
kaj jih osrečuje,
ker svoj čas zapolnijo z vsakodnevnimi rutinami,
in se nikoli ne zazrejo navznoter.
Tako sta prepoznanje tega, kar nam daje občutek izpopolnjenosti
in nam prinaša veliko veselje,
misli, s katerima pričnemo pot iskanja svoje strasti v življenju.
V primeru, da se že sprašujete
o vaših odgovorih na ti dve vprašanji,
vas vabim, da se jima kasneje posvetite in razmislite o njiju.
Kljub povedanemu, se zavedam,
da sama strast ne zagotavlja uspeha v življenju.
In tudi, da
vsaka strast ne more postati kariera.
Da lahko to postane,
mora priti v kompletu prave izbire sposobnosti, vzgoje in položaja.
Ko našo mladino vodimo k pogledu navznoter,
jih vprašamo tudi, katere sposobnosti posedujejo,
katere talente, izkušnje imajo,
na katerih lahko zgradimo njihov kotiček na tržišču.
Še več, pogledamo tudi trenutne tržne trende,
saj ni važno, kako zelo uživaš v tem in imaš to rad.
Če si tega nihče ne želi in tega nihče ne bo plačal,
to ne more biti kariera.
Potem je samo hobi.
Tretji pogoj, ki ga preverimo, je na kateri položaj se uvrščaš?
Kdo je tvoja cilja skupina? Komu želiš prodajati?
Zakaj bi želeli od tebe kupovati?
Kombinacija vseh treh pogojev je tista, ki ti omogoči premik
od zgolj strasti do posla.
Mnogi izmed naših mladih so uspeli svoje ideje in želje
spremeniti v dobičkonosen posel
ali družbeno podjetje,
in s tem ne ustvarjajo le novih delovnih mest,
vendar tudi rešujejo družbene izzive.
Vam bom pokazala na dveh primerih.
Eden izmed njih je Ester.
Ester sem spoznala pred dvema letoma.
Šolo je pustila dve leti pred tem,
kar jo je močno zaznamovalo.
Kot rezultat, se je spopadala z močno depresijo,
do te mere, da si je večkrat poskušala vzeti lastno življenje.
Njeni prijatelji in svojci niso vedeli, kaj naj še storijo.
Zanjo so samo še molili.
Ko sem jo spoznala in se začela z njo pogovarjati,
sem ji postavila preprosto vprašanje.
"Če bi imela na svetu neskončno časa in neskončno denarja,
kaj bi počela?"
Brez razmisleka ali obotavljanja
so se ji zaiskrile oči in povedala mi je,
kako bi rada spremenila življenja mladih.
Drugim najstnikom je želela povrniti upanje in dostojanstvo
pri sprejemanju poučenih odločitev v svojem življenju.
Prepričana sem bila, da je bilo njeno hrepenenje
nepotešljivo.
Skupaj z Ester smo to hrepenjenje postavili v ustrezne okvirje.
Danes v svoji vasi vodi družbeno podjetje,
kjer osveščajo o rabi prepovedanih substanc, mentalnem zdravju,
zdravi spolnosti in pomaga drugim, ki so pustili šolo,
pridobiti poklicno usposabljanje, da lahko normalno zaživijo.
Ester je letos dopolnila 20 let
in je zadnji dve leti organizirala letno združenje,
ki je gostilo okoli 500 najstnikov.
(Aplavz)
Mladi, ki lahko ob tej priložnosti navezujejo stike in sodelujejo
pri različnih projektih
in pomembneje, spoznajo strokovnjake, za kar drugače ne bi dobili priložnosti.
Vse to je uspelo dekletu, ki je verjelo, da zanjo na svetu ni kotička,
in brez izobrazbe ne bi dosegla ničesar pomembnega.
Ampak s pogledom navznoter in izkoriščenjem tega hrepenenja,
postavljenega v ustrezne okvirje,
je zasnovala model, ki ji je spremenil življenje
in s tem spreminja življenja na stotine mladih vsako leto.
Drugi primer je Musa.
Musa je po naravi umetniški tip.
Je eden tistih, ki lahko samo s pogledom vzorca, tega z lahkoto poustvari.
Tako stremi k prepoznavanju te svoje sposobnosti.
Ko sem Muso spoznala, se je ukvarjal z raznoraznimi spretnostmi -
torbicamo, pasovi, denarnicami -
vendar zgolj honorarno.
Včasih, ko je nujno moral na hitro zaslužiti,
je sam oblikoval nek vzorec in ga prodal.
Vendar nikoli ni razmišljal, da bi to spremenil v posel.
Pričeli smo sodelovati z Muso,
ga voditi kako spremeniti ta hobi v posel
in spremeniti način mišljenja, da bo izdeloval izdelke, ki jih lahko proda
in z njimi zasluži.
Musa izdeluje torbice, ene najlepših, kar sem jih kdaj videla,
in v tem zadnjem letu, se je njegov posel zelo razširil.
Prepoznavajo ga že marsikje.
Trenutno načrtuje izvoz v razvite države.
Musa je, kot vsi falirani študenti,
verjel, da brez akademske izobrazbe
ne bo dosegel ničesar.
Verjel je, da je njegov talent brez vrednosti,
ker zanj ni imel uradnega dokumenta o akademski izobrazbi.
Vendar je s pogledom navznoter našel svojo največjo dragocenost,
ki jo je z malo pomoči spremenil v posel,
s katerim ne samo živi, ampak cveti.
Stvar je v tem - pogled navznoter je lahko kar strašljiv,
še posebej, ko se ga poslužiš prvič.
Resnica pa je, da šele začneš prav živeti,
ko se naučiš živeti od znotraj navzven.
In z razkritjem potenciala se moramo zazreti navznoter, da bi prepoznali tisto,
kar nam daje resničen občutek izpopolnjenosti,
kar nam prinaša največje veselje,
in to vplesti v našo vsakodnevno rutino.
Ko nam to uspe, prehenamo delati in začnemo živeti.
In ko živimo, se nam ni potrebno upokojiti ali dati odpovedi.
(Smeh)
(Aplavz)
Torej, ko razmišljamo o odkrivanju svojega potenciala
ali potenciala naših mladih, naših otrok,
ne vzgajajmo jih, da gledajo navzven,
temveč navznoter,
da izkoristijo, kar imajo in to prenesejo v svoj vsakdan.
Ko prenehaš delati in pričneš živeti,
ko tvoja strast postane kariera,
nisi le odličen,
postaneš neustavljiv.
Hvala.
(Aplavz)