El szeretném mondani, hogyan ért el
Kubába 20.000 figyelemre méltó fiatal
több mint 100 államból,
és hogyan alakítják ők át
az egészségügyet saját közösségeikben.
Kilencven százaléka e fiataloknak
sosem hagyta volna el otthonát,
ha nem egy kubai orvosi ösztöndíjról lenne szó,
és anélkül az elkötelezettség nélkül,
hogy lakóhelyükhöz hasonló helyekre menjenek --
távoli tanyákra, hegyekbe, gettókba --
azért, hogy hozzájuk hasonló emberek számára,
orvossá váljanak.
Havanna Latin-Amerikai Orvosi Egyeteme:
a világ legnagyobb orvosi egyeteme,
a 2005-ös végzős generációval kezdődően,
23.000 végzőssel,
és csaknem 10.000 hallgatóval rendelkezik.
Az egyetem feladata orvosokat képezni
a legrászorulóbb emberek számára:
a több mint egy milliárd ember,
akik sosem láttak orvost,
akik minden valaha kitalált
létminimum alatt élik életüket.
Az egyetem hallgatói rendkívüliek.
Általuk az egyetem a legtöbbet kockáztat,
és valósít is meg egyben.
A világ legszegényebb,
legpénztelenebb helyeiről lettek toborozva
egy egyetem által, amely bízik abban, hogy
ők nem csak jó, de olyan kiváló
orvosokká válnak, amilyenekre
közösségeiknek nagyon is szükségük van,
hogy ott fognak dolgozni, ahol a legtöbb orvos nem vállalja a munkát,
olyan helyeken, amelyek nemcsak szegények,
de gyakorta veszélyesek is,
hátizsákjaikban méregellenszert hordozva,
vagy olyan negyedekben közlekedve,
amelyek kábítószerrel, bandákkal és fegyverekkel vannak tele:
saját lakóhelyük.
A remény abban áll, hogy ők
segítenek megújítani az orvosi ellátáshoz való
hozzáférést és az egészségügyet a szegény területeken,
és az orvostudomány tanulási
és gyakorlási módját,
és így az általános egészségügyi szolgáltatásért
folyó globális törekvésünkben
úttörőkké válnak, ami bizony egy nagy feladat.
Két nagy vihar és a "walk the walk" fogalom
sarkallta az ELAM létrehozását 1998-ban.
A Georges és Mitch nevű hurrikánok
szétszaggatták a Karib-térséget
és Közép-Amerikát,
30.000 halottat
és két és fél millió hajléktalant hagyva maguk után.
Több száz kubai orvos jelentkezett segélynyújtásra,
de mikor odaértek,
egy nagyobb katasztrófát találtak:
egész közösségeket egészségügyi ellátás nélkül,
elreteszelt ajtajú falusi kórházakat
a személyzet hiánya miatt,
és óriási mértékű egy éven aluli
gyermekhalandóságot.
Mi történne ha ezek a kubai orvosok elmennének?
Új orvosokra lenne szükség az egészségügy fenntartásához,
de ők honnan jönnének?
Hol képeznék ki magukat?
Havannában, az egykori haditengerészeti akadémia területe
a Kubai Egészségügyi Minisztériumhoz került,
így jött létre a Latin-Amerikai Orvosi Egyetem,
az ELAM.
Tandíjat, szállást, ellátást és egy kis illetményt
ajánlottak több száz hallgatónak
a vihar által leginkább sújtott országokból.
Mint havannai újságíró,
láttam az első 97 nicaraguait érkezni
1999 márciusában,
láttam őket berendezkedni az alig bútorozott hálószobákba,
és ahogy segítettek a tanáraiknak nemcsak az osztálytermek kisöprésében,
de az íróasztalok, székek és mikroszkópok beköltöztetésében is.
Az elkövetkezendő pár évben,
számos amerikai kormány
kért ösztöndíjat saját hallgatóinak
és a Congressional Black Caucus
több száz ösztöndíjat kért és kapott
az Egyesült Államok fiataljainak.
Ma, az egyetem 23.000 diplomása
Amerika, Afrika és Ázsia
83 országából származik,
és a felvétel kiterjedt 123 nemzetre.
A hallgatóknak több mint fele fiatal nő.
Összesen 100 etnikai
csoportot és 50 nyelvet képviselnek.
Az Egészségügyi Világszervezet elnöke, Margaret Chan mondta,
"Ha egyszer szegényt, nőt vagy
a bennszülött lakosságot képviseled,
határozott előnyöd van,
ez az erkölcs teszi egyedivé ezt az orvosi egyetemet."
Luther Castillo San Pedro de Tocamachóból jön,
ez a helység Hondurasban, az Atlanti-óceán partján található.
Itt nincs folyó víz,
nincs áram,
és órákig kell gyalogolnod, hogy a faluba beérj
vagy szerencsét próbálhatsz egy kisteherautóval, mint én,
utazva az Atlanti-óceán hullámai mentén.
Luther egy a 40 tocamachói gyermek közül,
aki elkezdte a gimnáziumot,
egy, a fekete bennszülöttek fiai és leányai közül,
akiket garífuna néven ismernek,
és akik Honduras összlakosságának 20 százalékát képviselik.
A legközelebbi egészségügyi ellátás nagyon távol volt.
Kisiskolásként Luther három órát kellett gyalogoljon
naponta.
Csak 17-en tették meg ezt az utat.
Csak öten mentek líceumba,
és csupán egy ment közülük egyetemre:
Luther, az ELAM-ra,
az első garífuna végzősök egyikeként.
Honduras egész történelmében
csak két garífuna orvos előzte meg Luthert.
Most 69-en vannak, az ELAM-nak köszönhetően.
A nagy problémák nagy megoldásokat igényelnek,
amelyek nagy eszmék, képzelet és vakmerőség által vannak ihletve,
és egyben működnek is.
ELAM tanári kara nem rendelkezett olyan adatbázissal,
amely útmutatóként szolgálhatott volna, úgy hogy a saját kárukon tanultak,
menet közben határozva és javítva az irányt.
Ezekből a szegény közösségekből
még a legkiválóbb hallgatók sem
voltak tanulmányilag felkészülve
hat év orvosi képzésre,
így hát egy áthidaló kurzust szerveztek tudományokban.
Aztán a nyelv:
mapuche, quechuák, guaraní, garífuna,
bennszülött népek,
akik a spanyolt idegennyelvként beszélték,
vagy a haitik, akik a kreol nyelvet beszélték.
Így a spanyol része lett
az orvosi tanulmányokra készülők tananyagának.
Még így is, Kubában
a zene, az étel, az illatok,
majdnem minden más volt,
így az egyetem vált családdá, az ELAM vált otthonná.
Ami a vallást illeti, a bennszülött hiedelemek, a joruba,
muzulmán és evangélikus keresztény vallások egyaránt
képviselve voltak. A sokféleség egy életforma lett.
Miért kérte oly sok ország
ezeket az ösztöndíjakat?
Először is, nincsen elég orvosuk,
és ahol van elég orvos, ott
az orvosok számának eloszlása a szegények hátrányára
megy végbe, mert a globális egészségügyi válságot
egy emberi erőforrásválság táplálja.
Négy- és hétmillió közötti egészségügyi munkással van kevesebb a munkaerőpiacon,
mint amennyire alapvetően szükség lenne,
s ez a probléma általános.
Az orvosok ott tömörülnek, ahol a világ lakosságának
csak fele él, a városokban, de itt sem
a nyomornegyedekben,
mint Dél-L.A. viskóvárosa.
Itt, az Egyesült Államokban,
ahol egészségügyi reform van,
hiányoznak a szükséges szakemberek.
2020-ra
a háziorvosok száma 45.000-rel csökken.
És mi is részei vagyunk a problémának.
Az Egyesült Államok importálja
a legtöbb orvost a fejlődő országokból.
A második oka annak, hogy a hallgatók Kubába mennek,
a sziget saját népének jó egészségi állapota,
amely az erős alapellátáson nyugszik.
Egy bizottság a The Lancet-től
Kubát az egészségügyben legjobban teljesítő
közepes jövedelmű országok közé sorolja.
A latin-amerikai országok közül,
a Save the Children szervezet Kubát tartja annak az országnak, ahol a legjobb
anyának lenni. Kubában az Egyesült Államokéhoz hasonló
a várható élettartam, viszont alacsonyabb a csecsemőhalandóság.
és kevesebb az egyenlőtlenség,
míg az egészségre fejenként költött
összeg egy huszada annak, amit mi, az Egyesült Államokban,
költünk az egészségügyre.
Tanulmányilag az ELAM nehéz,
de 80 százaléka a hallgatóinak diplomát kap.
A tananyag ismert --
alap- és klinikai tudományok,
de jelentős eltérések is akadnak.
Először is, a képzés kiköltözött az álomvilágból
a klinikai tantermekbe és a negyedekbe, olyan jellegű helyekre,
ahol ezeknek a végzősöknek legtöbbje dolgozni fog.
Persze, előadásokon is részt vesznek és dolgoznak kórházi váltásokban is,
de a közösségi alapú tanulás már az első napon megkezdődik.
Másodszor, a hallgatók a pácienset teljesen kezelik,
úgy az elmét, mint a testet,
a családjaik, közösségük és
kultúrájuk keretében.
Harmadszor, ők közegészségügyet tanulnak:
a páciensek ivóvíz hozzáférhetőségének, lakáskörülményeinek,
társadalmi és gazdasági körülményeinek a felmérését.
Negyedszer, megtanulják, hogy egy jól sikerült
orvos-beteg párbeszéd,
és egy alapos klinikai vizsgálat
adja meg a diagnózis kulcsát,
megtakarítva a költséges technológiát a diagnózis megerősítésre.
És végül, a hallgatókat megtanítják újra és újra,
a megelőzés fontosságára,
főleg mert a krónikus betegségek
világszerte terhelik az egészségügyi rendszereket.
Ez a szolgálat közben folyó tanulás
a csapatépítést is gyakoroltatja,
csapatmunkára,
csapatvezetésre és egy adag
alázatosságra tanítva.
Végzés után, ezek az orvosok megosztják a tudásukat
segédápolókkal, szülésznőkkel,
közösségi egészségügyi dolgozókkal azért,
hogy segítsék őket munkájuk tökéletesítésében,
nem azért, hogy helyettesítsék őket,
hogy sámánokkal és hagyományos gyógyítókkal dolgozzanak.
Az ELAM diplomásai:
Eleget tesznek ennek a merész kísérletnek?
Több tucat projekt sejteti már,
hogy mire képesek.
Például a garífuna végzősők.
Amellett, hogy hazamentek dolgozni,
megszervezték közösségükben az első
bennszülött hondurasi kórház építését.
Egy építészmérnök segítségével,
a lakók szó szerint a semmiből építették.
Az első páciensek 2007 decemberében
lépték át a küszöböt,
és azóta a kórházat
majdnem egymillió páciens látogatta.
A hondurasi kormány is felfigyelt rá,
és a vidéki közegészség mintájának
tartja a kórházat.
Az ELAM végzősei okosak,
erősek és odaadók.
Haiti, 2010 január.
A fájdalom.
Emberek 30 millió tonna törmelék alá temetve.
Nyomasztó.
Háromszáznegyven kubai orvos
már régóta a helyszínen volt.
Többen úton voltak. Sokkal többre lett szükség.
Az ELAM-nál a hallgatók éjjel-nappal dolgoztak,
hogy az ott végzett kétezer orvossal felvegyék a kapcsolatot.
Eredményképpen, több százan érkeztek Haitibe.
27 országból, a szaharai Malitól
Saint Lucián, Bolívián, és Chilén át az Egyesült Államokig.
Könnyedén beszélgettek egymással spanyolul,
és pácienseiket kreol nyelven hallgatták,
azoknak a haiti hallgatóknak köszönhetően,
akik Kubából érkeztek az ELAM-ról.
Sokan hónapokig maradtak,
a kolera járvány ideje alatt is.
Több száz haiti végzős
kellet a károk helyreállításán dolgozzon,
saját fájdalmain túltekintve,
Haitiben, egy új
közegészségügyi rendszer építésének terhét magára véve.
Ma, kormányok és szervezetek segítségével
Norvégiától Kubáig és Brazíliáig,
tucatnyi új egészségügyi központ épült,
melyek személyzete és, 35 esetben,
vezetése ELAM végzősökből áll.
Mégis, a haiti történet egy pár
olyan súlyosabb problémát ábrázol, amivel
sok ország küszködik.
Nézzük:
2012-ig, amikor a kolerajárvány kitört, 748 haiti orvos végzett,
majdnem fele a közegészségügyi szektorban dolgozik,
de egy negyede munkanélküli,
míg 110 véglegesen elhagyta Haitit.
Tehát, a legjobb esetben,
ezek az orvosok szolgálják
és erősítik a közegészségügyi rendszert,
ahol gyakorta csak ők érhetők el.
A legrosszabb esetben, egyszerűen nincs elég munkahely
a közegészségügyi szektorban,
ahol a legtöbb szegény embert kezelik,
nincs elég politikai akarat, elég erőforrás,
semmiből sincs elég --
csupán ellátás nélküli páciensből.
A végzősökre nyomás nehezedik a család irányából is, amely
kétségbe van esve a megélhetési gondok miatt,
így, amikor nincs elég munkahely az állami szektorban,
a fiatal orvosok a privát szektorba
vagy külföldre mennek azért, hogy pénzt küldhessenek haza.
A legrosszabb az, hogy egyes országokban orvosi társaságok
arra ösztönzik az akkreditációs testületeket,
hogy ne fogadják el az ELAM által adott diplomákat,
attól félve, hogy az ELAM diplomásai elveszik
a munkahelyeiket vagy lecsökkentik a páciensek számát és a bevételeiket.
Nem hozzáértés kérdése.
Itt, az Egyesült Államokban,
a Kaliforniai Egészségügyi Bizottság szigorú ellenőrzés után
akkreditálta az egyetemet, és az új orvosok
hozzák Kuba nagy fogadását,
sikeresen vizsgázva és
tisztelt rezidensekké válva
New Yorktól Chicagóig és Új-Mexikóig.
Kétszáz tettre kész diplomás felkészülve,
de elégedetlenül tér vissza Kubából
az Egyesült Államokba.
Ahogyan egy volt diák mondta,
Kubában, arra vagyunk képezve, hogy minimális forrásokból
minőségi ellátást nyújtsunk,
így, amikor rendelkezésre állnak az erőforrások
és te azt mondod ez lehetetlen,
akkor tudom, hogy ez nem igaz.
Nem csak működni láttam, hanem részt is vettem a munkában.
Az ELAM fiatal orvosai,
páran innen D.C.-ből és Baltimore-ból
a legszegényebbek közül jöttek,
egészségügyi ellátást, oktatást kínálni,
és saját közösségeiket képviselni.
Nehéz feladatot vállaltak.
Most mi következünk, hogy
támogassuk a 23.000 jelenlegi hallgatót.
Mindannyiunknak --
alapítványoknak, rezidens igazgatóknak, újságíróknak,
vállalkozóknak, politikusoknak, embereknek --
fel kell lépnie.
Sokkal többet kell tenni globális szinten
azért, hogy ezek az orvosok egy esélyt kapjanak arra,
hogy buzgóságukat bebizonyítsák.
Le kell tudniuk szakvizsgázni
az országukban.
Munkahelyre van szükségük a közegészségügy területén vagy
nonprofit egészségügyi központokban,
hogy képzésüket és odaadásukat kamatoztassák.
Szükségük van arra az esélyre, hogy olyan orvossá
váljanak, amilyenre pácienseiknek szükségük van.
Lehetséges, hogy a haladáshoz
vissza kell fordulnunk
ahhoz a gyermekorvoshoz, amelyik
kopogtatott a családom ajtaján,
Chicago déli részén, amikor még gyermek voltam,
amelyik házhoz jött,,
amelyik közalkalmazott volt.
Ezek nem olyan új ötletek arról,
hogy milyen kellene legyen az orvostudomány.
A fejlődés az, ami új,
és persze az orvosok arcai:
egy ELAM végzős
nagy valószínűséggel nő.
Amazonban, Peruban vagy Guatemalában,
egy bennszülött orvosnő,
az Egyesült Államokban, egy színes bőrű orvosnő,
aki folyékonyan beszél spanyolul.
Ez az orvosnő jól képzett, lehet rá számítani,
és magán viseli páciensei vonásait és kultúráját,
és bizonyosan megérdemli, hogy támogassuk,
mert akár metróval, öszvérrel vagy kenuval közlekedik,
megtanít minket eljutni oda, ahová megígértük, hogy eljutunk.
Köszönöm. (Taps)