Ai observat vreodată cât de multe glume încep cu „Ai observat vreodată...?”
Şi care e treaba cu „Care e treaba...?”
Putem să ne distrăm mult
dacă pur şi simplu observăm chestiile obişnuite, de toate zilele,
pe care de obicei nu le remarcăm.
Deci dacă vrei ca povestea, discursul sau scenariul la care lucrezi
să pare mai amuzant,
iată aici nişte trucuri de a găsi umorul.
Toate poveştile bune, inclusiv cele de comedie,
conţin nişte ingrediente de bază:
Cine,
ce,
când,
unde,
de ce,
şi cum.
Scriitorii au început să-şi pună aceste întrebări deja în secolul I î. Hr.,
dar totuşi răspunsul potrivit nu e un simplu da sau nu.
Trebuie detalii;
cu cât sunt mai specifice, cu atât mai amuzantă va fi povestea.
Începem cu „cine”, cu personajul comic.
Gândeşte-te la cărţile, serialele şi filmele care te fac să râzi.
De obicei sunt pline de personaje amuzante,
sau „arhetipuri”.
Atotştiutoarea,
ratatul simpatic,
şeful rău,
nevroticul,
prostănacul.
Din întâmplare, toate aceste arhetipuri se găsesc şi în Commedia Dell'Arte,
aceasta fiind comedia artiştilor italieni din timpul Renaşterii Târzii,
şi încă nu sunt demodate.
Regula Commediei de a crea personaje comice este:
găseşte defectul de caracter,
apoi exagerează-l.
Sau foloseşte-te de opusuri.
Când un om foarte deştept face o prostie mare
sau prostuţul se dovedeşte a fi mai deştept decât geniul,
râdem pentru că nu ne-am aşteptat la asta.
Se spune că Aristotel, umorist din Grecia antică, ar fi zis:
„Secretul umorului e surpriza.”
Această surpriză, sau „Teoria incongruenţei umorului”,
spune că râdem la chestiile care par să fie nepotrivite
sau care nu împlinesc aşteptările noastre:
o broască care curtează un porc,
o şopârlă care vinde asigurări,
un bebe dansând la discotecă,
o călugăriţă dansând la discotecă,
o pisică dansând la discotecă.
De fapt, orice fac un bebe, o călugăriţă şi o pisică,
în special în legătură cu discoteci.
Un mod distractiv de a găsi incongruenţe e să le conectezi una cu alta
cu ajutorul unei hărţi a minţii.
Începe cu ceva mic.
Alege-ţi un cuvânt;
al meu e „castravete”.
Scrie-l şi găseşte asociaţii cât de repede poţi.
La ce mă fac castraveţii să mă gândesc?
Cine-i mănâncă?
Ce amintiri frumoase din copilărie am în legătură cu castraveţii?
Încă o metodă bună de a genera material comic
e să-ţi întorci privirea de la observare către imaginaţie.
Gândeşte-te la „ce-ar fi dacă” în loc de „ce este”.
De exemplu, ce-ar fi dacă, în loc de cai,
aveai doar o pereche de nuci de cocos?
Să ne uităm la încă nişte momente memorabile
din istorie, literatură sau din filme.
Ce-ar fi dacă apăreau şi nuci de cocos?
Dă-ţi curs liber, las-o să se întâmple.
Chiar şi dacă o idee pare a fi exagerată,
previzibilă
sau pur şi simplu proastă,
notează-o totuşi.
Ceea ce ţi se pare ţie evident poate că nu e pentru altă persoană.
Şi opusul celei mai proaste idei se poate dovedi a fi cea mai isteaţă.
Ce e cu toate prostiile care se întâmplă în viaţa reală?
Îţi dai seamă cât umor există in lucrurile
care ne enervează, frustrează şi ne umilesc?
Will Rodgers a zis: „Totul e haios atâta timp cât îl păţesc alţii.”
Deci dacă te-ai trezit morocănos,
imaginează-ţi că i se întâmplă personajului tău,
şi s-ar putea să scoţi cel puţin o poveste amuzantă până după-amiază.
După ce ţi-ai ales personajele şi povestea,
există nişte trucuri rapide şi uşoare ca să-i poţi face şi mai amuzanţi.
Regula de trei,
sau zig zig zag.
Pregăteşte o scenă tipică, zig zig,
şi întoarce-o pe dos, zag.
Se duc un rabi, un preot şi o nucă de cocos la bar.
Regula poantei zice că aceasta se plasează la sfârşit.
Se duc un rabi, un preot şi o nucă de cocos la discotecă.
Asta ne duce la regula C.
Dintr-un anumit motiv, cuvintele cu sunetul C ne atrag atenţia
şi se consideră a fi comice.
Nucă de cocos,
discotecă,
castraveţi,
cicade?
Ei bine, nu înţelegem fiecare glumă.
Umorul e subiectiv.
Comedia e încercări şi erori.
Scrisul e rescrisul.
Continuă să încerci.
Găseşte defectul, descoperă detaliile,
adaugă incongruenţe, inserează cuvintele cu C
şi ţine minte cea mai importantă regulă de scrierea comică:
Distrează-te.
Cum a zis Charles Dickens:
„Nu este nimic atât de irezistibil de amuzant pe lume
decât râsul şi umorul bun.”
Şi discoteca.