I de seneste måneder har jeg rejst i ugevis
med kun en enkelt kuffert.
En dag var jeg inviteret til en vigtigt begivenhed
og ville derfor gerne have noget nyt og særligt på.
Jeg kunne intet finde i min kuffert.
Heldigvis var jeg til en tech-konference den dag,
og havde adgang til 3D printere.
Så jeg designede hurtigt en nederdel på min pc,
og jeg sendte filen til printeren.
Den printede delene i løbet af natten.
Morgenen efter tog jeg alle delene,
og samlede dem på mit hotelværelse
og det er faktisk den nederdel jeg har på lige nu.
(Klapsalver)
Så det var ikke første gang, jeg printede tøj.
Til min kollektion ved på designskolen,
valgte jeg forsøgsvis at 3D printe hele kollektionen hjemmefra.
Problemet var, at jeg næsten intet vidste om 3D printning
og kun havde ni måneder til at finde ud af at printe fem moderigtige design.
Jeg arbejdede altid mest kreativt derhjemme.
Jeg elskede at eksperimentere med nye materialer
og jeg prøvede altid at udvikle nye teknikker.
til at lave de mest unikke tekstiler til mine mode projekter.
Jeg elskede at tage til gamle fabrikker og butikker
for at finde rester af underligt pulver og finurlige materialer,
og så tage dem med hjem for at eksperimentere.
Som I nok kan forestille jer,
kunne mine bofæller ikke lide det.
(Latter)
Så jeg besluttede at gå videre og arbejde med store maskiner,
som ikke passede ind i min stue.
Jeg elsker det præcise og specielle arbejde
jeg kan lave med alle slags designteknologier
såsom strikkemaskiner og laserskærer og print af silke.
I en sommerferie havde jeg i New York en praktikplads
hos et modehus i Chinatown.
Vi arbejdede på to utrolige 3D printede kjoler .
De var fantastiske - som I kan se her.
Men jeg havde lidt problemer med dem.
De var lavet af hård plast og gik derfor let i stykker.
Modellerne kunne ikke sidde i dem
og de fik skrammer af plastikken under armene.
Med 3D print havde designerne stor frihed
til at lave kjoler præcis som de ønskede dem,
men de var stadig meget afhængige af store dyre industrielle printere
placeret i et laboratorie langt fra deres lokaler.
Senere det år fik jeg en 3D printet halskæde af en ven
lavet med en hjemmeprinter.
Jeg vidste, at disse printere var billigere
og langt mere tilgængelige en dem vi brugte under mit praktikophold.
Så jeg kiggede på halskæden
og tænkte så: "Hvis jeg kan printe en halskæde derhjemme,
hvorfor så ikke også printe mit tøj der?"
Jeg kunne godt lide tanken om ikke at skulle gå til markedet
og vælge materialer som andre havde valgt at sælge.
Jeg kunne bare designe og printe hjemmefra.
Jeg fandt et lille forum
hvor jeg lærte alt jeg ved om 3D printning.
De gav mig nøglen til laboratoriet med det samme,
så jeg kunne eksperimentere hele natten, hver nat.
Den største udfordring var at finde det rigtige fiber at printe tøjet med.
Så hvad er et fiber?
Fiber er det materiale du fodrer printeren med.
Og jeg brugte omkring en måned på at eksperimentere med PLA,
som er et hårdt, kradsende og skrøbeligt materiale.
Gennembruddet kom da jeg blev introduceret for Filaflex,
som er en ny slags fiber.
Det er stærkt, men meget fleksibelt.
Og med det var jeg i stand til at printe det første stykke tøj,
denne røde jakke med ordet "Liberté,"
"frihed" på fransk,
skrevet på den.
Jeg valgte dette ord fordi jeg følte mig så beføjet og fri
når jeg kunne designe et stykke tøj derhjemme
og printe det helt selv.
Faktisk kan du let downloade denne jakke
og ændre ordet til noget andet.
For eksempel dit navn eller din kærestes navn.
(Latter)
Printerens plader er små
så jeg blev nød til at samle tøjet ligesom et puslespil.
Og jeg ville løse en anden udfordring.
Jeg ville printe tekstiler
som jeg kunne bruge helt ligesom almindelig stof.
Da fandt jeg en open-source fil
fra en arkitekt der designede et mønster jeg elsker.
Og med det var jeg i stand til at printe et smukt stykke tekstil
som jeg kunne bruge helt ligesom almindeligt stof.
Og det ligner rigtige blonder.
Så jeg tog denne fil og modificerede den og ændrede den, legede med den
og lavede mange versioner af den.
Og jeg skulle bruge 1.500 timer oveni til at printe
for at færdiggøre min kollektion.
Så jeg tog seks printere med hjem og printede døgnet rundt.
Og det er faktisk en meget langsom proces,
men lad os huske på at internettet også var langt langsommere for 20 år siden,
så 3D printning vil accelerere
og på ingen tid vil du kunne printe en t-shirt derhjemme
på et par timer eller endda minutter.
Så vil I gerne se hvordan det ser ud?
Publikum: Ja!
(Klapsalver)
Danit Peleg: Rebecca er iført et af mine fem designs.
Næsten alt det som hun har på har jeg printet derhjemme.
Selv skoene er printet.
Publikum: Wauw!
Publikum: Cool!
(Klapsalver)
Danit Peleg: Tak, Rebecca.
(Til publikum) Tak, allesammen.
Jeg tror, at materialer i fremtiden vil udvikle sig
og de vil ligne og føles som de stoffer vi kender i dag,
såsom bomuld eller silke.
Forestil jer personligt tøj der passer præcis til jeres mål.
Musik var engang en meget fysisk ting.
Du skulle hen til pladebutikken og købe CD'er,
men nu kan du bare downloade musikken,
digital musik,
direkte til din telefon.
Mode er også en meget fysisk ting.
Og jeg tænker på hvordan verden vil se ud
når vores tøj er digitalt, ligesom denne nederdel er.
Tusind tak.
(Klapsalver)
[Tak]
(Klapsalver)