Cada any, només als Estats units,
2,077,000 parelles
prenen la decisió legal i espiritual
de passar junts la resta de la seva vida...
(Rialles)
sense practicar el sexe amb ningú més,
mai.
Ell compra un anell; ella, un vestit.
Van a comprar
de tot.
Ella el porta a l'escola d'Arthur Murray
per cursar lliçons de ball.
I arriba el gran dia.
Es trobaran enfront de Déu i la familia
i d'un paio amb qui el pare d'ella va fer negocis,
i juraran que res,
ni la més abjecta pobresa
ni cap malaltia mortal,
ni la més absoluta de les misèries
atenuaran mai, ni que sigui un pèl,
el seu amor i devoció eternes.
(Rialles)
Aquests dos ximplets, plens d'optimisme,
prometen honorar-se i respectar-se
durant els fogots de la menopausa
la crisi dels cuaranta,
i l'adquisició progressiva de 22 quilos,
fins el dia llunyà
en què un d'ells
pugui finalment descansar en pau.
Ja sabeu, perquè paren d'escoltar els roncs de l'altre.
Llavors, beuran com lladres
s'estamparan pastissos a la cara i ballaran la Macarena,
i nosaltres també hi serem
els colgarem de tovalloles i torradores
beurem copes de franc
i els llençarem arrós
cada vegada...
tot i que
sabem, estadísticament, que
el 50% es divorciaran abans que passin 10 anys.
(Rialles)
Però l'altre meitat no ho farà, oi?
Seguiran oblidant aniversaris
discutint sobre el lloc on anar de vacances
i debatint sobre la manera com
ha de sortir del rotllo
el paper de wàter.
Algunes persones
seguiran gaudint de la companyia de l'altra
quan cap dels dos ja no pugui mastegar menjar sòlid.
Els investigadors volen saber el perquè.
Vull dir, no fa falta un estudi doble cec i control placebo
per esbrinar què fa que un matrimoni no funcioni.
Faltes de respecte, avorriment,
massa temps al Facebook,
anar-se'n al llit amb altres persones.
També pot passar, però, que tinguis tot el contrari...
respecte, emoció,
una connexió a internet defectuosa,
monogamia malaltissa,
i la cosa pot anar-se'n en orris en un tres i no res.
Així doncs, què passa quan tot va bé?
Què tenen en comú les parelles
que caminen junts el camí
fins a la tomba?
Què és el que tan bé?
Què en podem aprendre?
I si ja estàs content dormint sol,
Per què deixar de fer el que estàs fent
i transformar en objectiu vital
la cerca de la persona especial
a qui puguis molestar la resta de la teva vida?
Bé...els investigadors gasten milions dels dòlars
que pagueu en impostos, tractant de esbrinar-ho.
Acosen parelles felices i n'estudien
cadascun dels moviments i gestos,
tot tractant de detectar
què els fa tan diferents
dels seus miserables veïns i amics.
I resulta que
les històries més exitoses
comparteixen algunes similituts,
que van, de fet, més enllà de no ficar-se al llit amb altres.
Per exemple, en els matrimonis més feliços,
la muller és més prima i fa més patxoca que el marit.
(Rialles)
Més que obvi.
És lògic que això signifiqui felicitat marital,
perquè nosaltres les dones ens preocupem molt
d'estar primes i maques
mentre que els homes pensen, majoritàriament, en el sexe.
i millor si és amb dones que
siguin més primes i maques que ells.
Tot i que la bellesa d'aquest estudi
és que ningú no està suggerint que
les dones haguem d'estar primes per ser felices,
Només hem d'estar més primes que les nostres parelles.
Així que en comptes de fer exercici
i una complicada dieta,
només hem desperar que engordin,
potser cuinar algún pastís.
És bo saber-ho
i no és pas tan complicat.
Segons el mateix estudi
les parelles més felices
són les que es fixen en els punts positius.
Per exemple, una dona casada feliç
En comptes de criticar la creixent panxota del marit
o incitar-lo a que anés a córrer,
ella podria dir,
"Vaja, amor, gràcies per deixar de ser tu mateix
per a fer-me relativament més prima."
Aquestes són les parelles que es troben bé en qualsevol situació.
"Sí...va ser desolador
perdre-ho tot en aquell incendi...
però té un no sé què especial dormir aquí sota les estrelles,
i gràcies a tot el greix corporal que tens
ens manté ben calents.
Segons un dels meus estudis preferits,
Com més disposat estigui el marit a fer les tasques,
més atractiu el trobarà la seva dona.
Perquè necessitàvem un estudi per saber-ho...
Però jo us diré el que passa.
Si ell li sembla més atractiu a ella, els dos practiquen més sexe,
Si practiquen més sexe, ell és més amable amb ella,
Si ell és més amable amb ella,
ella es queixa menys de les tovalloles mullades deixades sobre el llit;
i, finalment, viuen feliços i mengen anissos.
Dit duna altra manera, nois, potser ara teniu més ganes
d'ajudar a casa.
Una altra cosa interessant.
Une estudi va descobrir que
la gent que somriu a les fotografies de la infantesa
té un taxa més baixa de divorci.
Això és un estudi real,
deixeu que m'expliqui.
Els científics no estudiaven
documents propis de felicitat d'infantesa
ni diaris personals antics.
Les dades es basaven completament
en si la gent semblava feliç
en aquestes fotografies antigues.
Mireu, no sé quina edat teniu,
però quan jo era una nena,
els vostres pares prenien les fotos amb unes càmeres
que utilitzaven allò que és deia "carret"
i déu n'hi dó com n'eren de cars.
No et feien 300 fotos
en mode ràfega de càmara digital
per després destriar la millor, en què més somreies
per la felicitació de nadal.
no, no.
Et vestien ben maca, et posaven a la fila,
i somries a la maleïda càmara com t'havien dit...
o ja podies dir adéu a la teva festa d'aniversari.
Tot i així, jo tinc un munt de fotografies
on surto, de petita, fingint un somriure
i me n'alegro que això redueixi
les meves probabilitat de divorci.
Així doncs, què més podeu fer
per salvaguardar el vostre matrimoni?
No guanyeu un Òscar a la millor actriu.
(Rialles)
Seriosament.
Bettie Davis, Joan Crawford, Hallie Berry, Hillary Swank,
Sandra Bullock, Reese Witherspoon,
totes solteres
poc després d'endur-se a casa l'estatueta.
"La maledicció dels Òscar", diuen.
És el petó de la mort dels matrimonis,
una cosa que s'hauria d'evitar.
Ser una exitosa actriu no és l'única cosa
que resulta perillosa.
Resulta que el simple fet de mirar una comèdia romàntica
ja fa que la grau de satisfacció es desplomi.
(Rialles)
Sembla que l'amarg pensament
que són coses que potser ens podrien passar,
però que obviament no ens han passat ni ens passaràn
fa que les nostres vides semblin tristíssimes
en comparació.
I teòricament.
Suposo que si optem per una pel·lícula on assessinin algú brutalment
o morin en un impresionant accident de cotxe,
es més probable que sortim del cinema
amb la sensació que tot ens va prou bé.
Beure alcohol, sembla,
és dolent per un matrimoni.
Esclar.
No us en puc dir gaire més sobre això...
perquè no vaig llegir més enllà del títol.
Una altre que fa por:
El divorci es contagia.
Exacte: si una parella d'amics propers teus se separa,
la teva probabilitat de divorciar-te
augmenta un 75 percent.
He de dir, però, que aquesta se m'escapa.
El meu marit i jo
hem vist com bastants amics nostres es separaven
i lluitaven amb el fet
de tenir la nostra edat i cap parella
a l'era dels SMS verds,
la viagra i les cites online.
Recapacitant, veig que han fet més pel meu matrimoni
que no pas una vida sencera de psicoteràpia.
Ara potser us esteu preguntant:
Per què es casa la gent?
El govern federal dels EE.UU
té una llista amb més d'un miler de beneficis legals
pel fet d'estar casada...
entre els que hi ha el dret de visita a la presó,
del que, si déu vol, no en fareu ús.
Però a més dels grans incentius federals,
la gent casada guanya més diners.
Tenim millor salut
tant física com emocional.
Els nostres fills són més feliços, estables
i tenen més éxit a la vida.
Practiquem més sexe
que els nostres llibertins amics solters...
us ho creieu o no.
Fins i tot, vivim més temps,
cosa que és un argument bastant convincent
per casar-te amb algú que ja t'agrada
abans de saber tot això.
Tot i que, si encara no gaudiu
de l'alegria de la devolució de la renda conjunta,
jo no us puc dir com trobar una persona treballadora
que tingui aproximadament la talla i l'atractiu ideals,
que prefereixi les pel·lícules de terror i no tingui gaires amics
que estiguin a punt de divorciar-se...
Només puc, però, animar-vos a intentar-ho
perquè, com ja he dit,
tot són beneficis.
En definitva, estiguis casat o busquis casar-te,
crec que el matrimoni és una institució
que val la pena aconseguir i protegir.
Espero que utilitzeu la informació que us he donat avui
per comparar els vostres punts forts
amb els vostres factors de risc.
Per exemple, es podria dir que
el meu matrimoni està bé.
Per una banda,
Tinc un marit exasperantment prim
i increïblement atractiu.
Així que l'hauré de cebar una mica.
I com ja he dit, tenim amics divorciats que
potser volen, secretament o inconscient,
que ens separem.
Així que hem de vigilar això.
I ens agrada anar a pendre un còctel o dos...
Per altra banda,
Jo tinc les fotos felices de la infantesa.
I el meu marit treballa bastant a casa.
i no hi ha cap problema si no veiem mai
cap comèdia romàntica mentre ell visqui.
Totes aquests factors estan al meu favor.
Però per si de cas,
M'esforçaré encara més
per no guanyar un Òscar d'aquí poc.
I pel bé de les vostres relacions,
us recomanaria de fer el mateix.
Ens veiem al bar.
(Aplaudiments)