כשמביטים בשמי הלילה,
אנחנו מוקסמים ממראה שנראה כאילו הוא ממשיך למצח.
אבל איך השמיים יראו
בעוד מיליארדי שנים מעכשיו?
סוג מסויים של מדענית,
שנקראת קוסמולוגית,
מבלה את זמנה במחשבה על השאלה הזו.
הסוף של היקום מחובר באופן ישיר
למה שהיקום מכיל.
לפני יותר מ- 100 שנה,
איינשטיין פיתח את תאוריית היחסות הכללית,
שעשוייה ממשוואות שעוזרות לנו
להבין את היחסים
בין מרכיבי היקום
וצורת היקום.
מסתבר שהיקום
יכול להיות מעוגל כמו כדור או ספירה.
אנחנו קוראים לזה מעוקם חיובית או סגור.
או שהוא יכול להיות בצורת אוכף.
אנחנו קוראים לזה עיקום שלילי או פתוח.
או שהוא יכול להיות שטוח.
והצורה הזו קובעת
איך היקום יחיה וימות.
אנחנו יודעים עכשיו שהיקום מאוד קרוב ללהיות שטוח.
עם זאת, המרכיבים של היקום
יכולים עדיין להשפיע על הגורל הסופי.
אנחנו יכולים לצפות איך היקום
ישתנה במשך הזמן,
אם אנחנו מודדים את הכמות או צפיפויות האנרגיה
של רכיבים שונים ביקום היום.
אז, ממה היקום עשוי?
היקום מכיל את כל הדברים שאחנו רואים,
כמו כוכבים, גז, ופלנטות.
אנחנו קוראים לדברים האלה חומר רגיל או בָריוני.
למרות שאנחנו רואים אותם סביבנו,
צפיפות האנרגיה הכוללת של הרכיבים האלה
היא למעשה מאוד קטנה,
בערך 5% מכמות האנרגיה הכוללת של היקום.
אז, בואו נדבר על מה זה שאר 95 האחוז.
קצת פחות מ 27% משאר
צפיפות האנרגיה של היקום
עשויה ממה שאנחנו קוראים לו חומר אפל.
חומר אפל מתקשר רק מאוד בחולשה עם אור,
מה שאומר שהוא לא זורח או מחזיר אור
בדרך בה כוכבים ופלנטות עושים,
אבל, בכל דרך אחרת,
הוא מתנהג כמו חומר רגיל --
הוא מושך דברים על ידי כוח הכבידה.
למעשה, הדרך היחידה שאנחנו יכולים לזהות את החומר האפל הזה,
היא דרך השפעות הכבידה שלו,
איך דברים סובבים סביבו,
ואיך הוא מעקם אור
כשהוא מעקם את המרחב סביבו.
עדיין לא גילינו את חלקיק החומר האפל,
אבל מדענים מכל רחבי העולם מחפשים
את החלקיק או חלקיקים החמקמקים האלה
והאפקט של חומר אפל על היקום.
אבל זה לא מסתכם ב 100%.
שאר 68 האחוזים
של צפיפות האנרגיה ביקום
עשוייה מאנרגיה אפלה,
שהיא אפילו יותר מסתורית מחומר אפל.
האנרגיה האפלה הזו לא מתנהגת
כמו אף חומר אחר שאנחנו מכירים בכלל
ומתנהגת יותר כמו כוח אנטי כבידתי.
אנחנו אומרים שיש לה לחץ כבידתי,
מה שאין לחומר רגיל ואפל.
במקום למשוך את היקום פנימה,
כמו שהיינו מצפים שהכבידה תעשה,
היקום נראה כמתרחב
במהירות מתגברת.
הרעיון המוביל בנוגע לאנרגיה אפלה
הוא שהיא קבוע קוסמולוגי (של היקום).
זה אומר שיש לה תכונה מוזרה
שהיא מתרחבת כשנפח החלל גדל
כדי לשמור על דחיסות האנרגיה קבועה.
אז, כשהיקום מתרחב
כמו שהוא עושה עכשיו,
תהיה יותר ויותר אנרגיה אפלה.
חומר אפל וחומר בריוני,
מצד שני,
לא מתרחבים עם היקום
ונהפכים ליותר מדוללים.
בגלל התכונה הזו
של הקבוע הקוסמולוגי,
היקום העתידי יישלט יותר ויותר
על ידי אנרגיה אפלה,
ויהפוך לקר יותר ויותר
ויתרחב מהר יותר ויותר.
בסופו של דבר, ליקום יגמר הגז
כדי ליצור כוכבים,
ולכוכבים עצמם יגמר הדלק
ויכבו,
וישאירו את היקום כשיש בו רק חורים שחורים.
בהנתן מספיק זמן,
אפילו החורים השחורים האלה יתאדו,
וישאירו את היקום שהוא לגמרי קר וריק.
לזה אנחנו קוראים המוות הקר של יקום.
בעוד זה נשמע מדכא
לחיות ביקום
שיגמור את חייו קר
ונטול חיים,
לגורל הסופי של היקום שלנו
יש למעשה סימטריה יפה
להתחלה החמה והבוערת שלו.
אנחנו קוראים למצב הסיום המהיר
של היקום - פאזאת דה סיטר,
אחרי המתמטיקאי ההולנדי
ווילם דה סיטר.
עם זאת, אנחנו גם מאמינים
שליקום היה עוד שלב
להתרחבות דה סיטר
בשלבים הראשונים של חייו.
אנחנו קוראים לשלב התחלתי הזה אינפלציה.
בה, מעט אחרי המפץ הגדול,
היקום התרחב ממש מהר
לרגע קצר.
אז, היקום יגמר
באותה דרך בה החל,
בתאוצה.
אנחנו חיים בזמנים יוצאי דופן
בחיי היקום,
זמנים בהם אנחנו יכולים להתחיל להבין
את מסעו של היקום
ולצפות בהיסטוריה
שמוצגת לפנינו בשמיים
להנאת כולנו.