סרטן מופיע לרוב כגידול בודד
באזור ספציפי בגוף.
אם הגידול לא מוסר,
לסרטן יש את היכולת להתפשט לאברים קרובים,
כמו גם למקומות רחוקים ממקור הגידול, כמו המוח.
אז איך הסרטן נע לאזורים חדשים,
ולמה חלק מהאברים יותר רגישים להדבקות מאחרים?
התהליך של התפשטות הסרטן ברחבי הגוף ידוע כגרורות.
זה מתחיל כשתאי הסרטן מגידול ראשוני פולשים לרקמה נורמלית שכנה.
כשהתאים מתרבים,
הם מתפשטים דרך אחת משלוש דרכים נפוצות של גרורות:
טראנסקולומית, לימפתית, או התפשטות המטוגנית.
ההתתפשטות הטראנסקולומית, תאים סרטניים חודרים למשטחים המכסים
את חללי הגוף.
המשטוחים האלה ידועים כפריטנאום
ומשמשים כקירות להפרדת חללי הגוף.
תאים סרטניים בסרטן שחלות, דוגמה,
מתפשטים דרך הפריטונאום שמחבר את השחלות לכבד,
והתוצאה היא גרורות על שטח הכבד.
אחרי זה, תאים סרטניים פולשים לכלי הדם כשהם עוברים התפשטות המטוגנית.
מאחר ויש תאי דם כמעט בכל מקום בגוף,
תאים סרטניים משתמשים בזה כדי להגיע לאזורים רחוקים יותר של הגוף.
לבסוף, התפשטות לימפתית מתרחשת כשהסרטן פולש לבלוטות הלימפה,
ונע לאזורים אחרים של הגוף דרך המערכת הלימפתית.
מאחר והמערכת הזו מנקזת הרבה חלקים של הגוף,
היא גם מספקת רשת רחבה עבור הסרטן.
בנוסף, המעברים הלימפתיים מתרוקנים למחזור הדם,
ומאפשרים לתאים סרטניים לעבור התפשטות המטוגנית.
ברגע שהם מגיעים לאזור חדש, התאים עובדים התחלקות מחדש,
ויוצרים גידולים קטנים שידועים כמיקרו גרורות.
הגידולים הקטנים האלה גדלים אז לגידולים בגודל מלא,
ומשלימים את התהליך הגרורתי.
לסוגי סרטן שונים יש להם אזורי התפשטות ספציפיים.
לדוגמה, סרטן הערמונית שולח לרוב גרורות לעצמות,
בעוד סרטן המעי הגס שולח גרורות לכבד.
תאוריות שונות הוצעו כדי להסביר את צורת ההגירה
של תאים סרטניים.
מעניינות במיוחד הן שתי תאוריות מנוגדות.
סטפן פג'ט, מנתח אנגלי,
העלה תאוריה של זרע ומצע של גרורות.
תאוריית הזרע והמצע טענה שתאי הסרטן מתים בקלות
במיקרו סביבות הלא נכונות,
ולכן הן רק שולחים גרורות לאזורים עם תכונות דומות.
עם זאת, ג'יימס יואינג, הפרופסור הראשון לפתולוגיה באוניברסיטת קורנל,
אתגר את תאוריית הזרע והמצע,
והציע שאזור הגרורות נקבע לפי המיקום
של ערוצי דם ולימפה שמנקזים את הגידול העיקרי.
חולים עם גידולים עיקריים שנוקזו על ידי כלי דם שהובילו לריאה
היו מפתחים לבסוף גרורות בריאות.
היום, אנחנו יודעים ששתי התאוריות מכילות אמיתות בעלות ערך.
ועדיין הסיפורים המלאים של גרורות מסובכים בהרבה
משתי התאוריות המוצעות.
גורמים כמו תכונות התאים הסרטניים,
והיעילות של מערכת החיסון בחיסול תאי הסרטן,
גם משחקים תפקיד בקביעת ההצלחה של גרורות.
למרבה הצער, הרבה שאלות בנוגע לגרורות נשארו ללא מענה עד היום.
הבנת התהליכים המדויקים מהווה גורם מפתח חשוב
למציאת תרופה לשלבים מתקדמים של סרטן.
על ידי חקר של גורמים גנטיים וסביבתיים,
שתורמים לגרורות מוצלחות,
אנחנו יכולים למקד דרכים לכבות את התהליך.
המלחמה נגד סרטן היא מאבק מתמשך,
ומדענים עובדים קשה לפתח שיטות חדשות נגד גרורות.
לאחרונה מעוררת עניין גישת האימונותרפיה,
שיטה המבוססת על רתימת הכוח של מערכת החיסון
כדי להשמיד את התאים הנודדים.
זה יכול להעשות בדרכים שונות,
כמו אימון מערכת החיסון לזהות תאים סרטניים דרך חיסונים.
הגידול והפעילות של תאי החיסון
יכולים גם להיות מחוזקים על ידי הזרקת אינטרלוקינים מיוצרים על ידי אדם,
כימיקלים שבדרך כלל מופרשים על ידי תאי מערכת החיסון לגוף.
שני הטיפולים האלה הם רק קצה הקרחון.
עם מאמצי המחקר המשותפים של ממשלות, חברות ומדענים,
אולי התהליך של הגרורות יעצר לתמיד.