Gândește-te la smartphone-ul sau laptopul tău.
Știu totul despre el.
Știi unde este produs fiecare chip.
Și apoi...
nu mai știi nimic.
Deșeurile electronice apar pentru că obiectele nu ne mai sunt utile,
așa că le aruncăm.
Această problemă este accentuată de faptul că
modul în care le proiectăm și le producem
face dificilă dezasamblarea lor,
extragerea materialelor utile,
și refolosirea acestora.
Tuburile sunt conectate la șasiu
Șasiul este conectat la marele...
Am înțeles că sunt în jur de 4000 de oameni care lucrează aici.
Sunt aici de aproximativ 15 ani.
Am descoperit că mulți din ei
aveau un nivel ridicat de metale în sânge.
Nu cred că doar Africa
se confruntă cu această problemă a deșeurilor electronice
deoarece electronicele și aparatele electrice
fac parte din viața noastră zilnică.
Nu putem oferi aceste produse
celor 7,8,9 miliarde de oameni ce vor fi pe planetă în viitor
dacă le aruncăm pe majoritatea
după ce au fost utilizate doi sau trei ani.
Desigur, generalizăm dacă ne gândim la deșeurile electronice,
e diferit dacă te gândești la un monitor CRT vechi,
sau la un smartphone modern sau contemporan.
Dar cu siguranță, putem recupera multe lucruri din deșeurile electronice.
Asta ar trebui să fie un stimulent pentru reciclare.
Sunt profesor la MIT,
unde conduc un departament numit Senseable City Lab
și totodată un birou numit Carlo Ratii Associati.
Am început să adresăm această problemă printr-un proiect denumit Trash-Track.
A început acum câțiva ani și am lucrat cu orașul Seattle
punând multe etichete pe deșeuri,
pentru a le putea urmări.
Înțelegeți, am urmărit cojile de banane,
vechile monitoare CRT, computere, cartușe etc.
Multe deșeuri ajung la granițele SUA,
după care, nu le-am mai putut urmări.
În prima zi în care am ajuns aici am fost șocat.
Să vezi genul de muncă făcută de oameni.
Se taie, sunt expuși la atâtea.
Numele meu este Bennett Nana Akuffo.
Sunt manager de proiect pentru Green Advocacy Ghana.
În general, băieții de aici merg cu camioane.
Merg la fiecare acasă.
Dacă vin la mine acasă,
cu siguranță vor cumpăra un frigider de la mine.
Apoi, îl vor aduce până aici,
și-l vor tăia în bucăți.
Extrag aluminiul din carcasă.
Iau cuprul din motorul frigiderului.
Adică îl taie cu un ciocan și o daltă.
Apoi, cablurile din frigider,
vor fi arse pentru a extrage cuprul.
Ulterior, polistirenul
este folosit drept combustibil.
Deci, dacă trebuie să prelucreze tot felul de metale,
adaugă polistiren și îi dau foc.
Ei bine, știm cu toții că solul este foarte contaminat,
iar nivelul de plumb, cadmiu și arsenic din sol continuă să crească.
Am făcut un sondaj de sănătate al oamenilor de aici.
Am constatat că majoriatea
aveau un nivel ridicat de metale grele în sânge.
Metalele grele sunt legate de cancer
și alte boli.
Locul ăsta e ca un cartier comercial.
Sunt oameni care vând apă, băuturi.
Alții muncesc,
iar alții adună lucruri de pe jos.
Prin urmare, e o întreagă comunitate în sine.
Am auzit că sunt în jur de 4000 de oameni care lucrează aici.
Și majoritatea își petrec aici întreaga zi.
Mulți dintre ei ar fi expuși.
Majoritatea oamenilor văd Agbogbloshie ca pe o groapă de gunoi.
Dar este un serviciu pe care-l oferă ghanezilor de rând.
Da, e rău,
dar e un serviciu de care avem nevoie.
Dacă nu ar exista Agbogbloshie
ce s-ar întâmpla cu vechile noastre mașini,
cu vechile frigidere, televizoare și toate cele?
La IDEO, misiunea noastră a fost întotdeauna
să conectăm oamenii cu tehnologia
prin intermediul designului.
Eu sunt Tim Brown.
Și sunt directorul general al companiei IDEO.
La început,
am conceput lucruri ca primul mouse pentru computerul original Macintosh,
și primul laptop, sau primul defibrilator automat.
Înțelegem mult mai bine acum
complexistatea sistemelor
care susțin aceste produse și servicii.
De aceea suntem interesați de lucruri ca economia circulară.
Și nevoia de a ne gândi la produse
nu doar prin ciclurile lor de utilizare
dar și la ce se întâmplă cu ele după aceea.
Eu sunt Vincent Biruta,
și sunt Ministrul Mediului în Republica Rwanda.
Ne confruntam cu 10000 de tone de deșeuri electronice pe an.
Și am decis să punem în funcțiune
o instalație de dezmembrare și reciclare a deșeurilor electronice
care are capacitatea de a face față
acestor 10000 de tone pe an.
În prezent, în Rwanda, cea de-a doua fabrică
se ocupă cu recondiționarea unor computere,
recondiționat 400 de computere
care sunt distribuite școlilor.
Dar părțile din plastic sunt trimise firmelor de reciclare a plasticului.
Trimitem părțile metalice către industriile siderurgice.
Și pregătim o a doua etapă
prin care vom recupera metalele prețioase
componente ale acestor dispozitive electronice.
Cu ajutorul Pure Earth, o ONG cu sediul în SUA,
am decis să găsim o cale prin care să eliminăm arderea
ca modalitate de extragere a cuprului.
Am înființat aici acest sit pilot cu curățători de cabluri.
Și vedeți aceste găuri prin care sunt împinse cablurile,
acestea fiind dimensiunile cablurilor pe care le putem recicla.
Și face asta în câteva secunde.
Deci, plasticul merge într-o parte,
metalul iese pe partea cealaltă.
Când aduci cablul aici,
este cupru sau aluminiu curat și cântărește mai mult.
Deci, băieții vor câștiga mult mai mulți bani.
Este datorat designului, iar soluțiile sunt o problemă de design.
Dacă luăm în serios economia circulară,
vom vrea să închidem cercul.
Să creăm noi noțiuni de livrare.
Nu trebuie să folosim atât de multe dispozitive.
Care au anumite componente care au mai multe vieți.
Și când trebuie să le aruncăm,
ne asigurăm că o facem acolo unde există centre speciale.
Suntem încă atrași de ideea
frumuseții produselor pe care dorim să le avem.
Dar poate că nu acesta este modelul potrivit pentru viitor.
Ar putea să nu cumpărăm deloc aceste produse,
sau să le ducem la service
așa încât producătorii să aibă un motiv real pentru a le ia înapoi.
Va trebui să fim destul de creativi în următorii ani
pentru a rezolva aceste probleme.
Subtitrare de Adrian CAstillo Revizuire de Jenny Lam-Chowdhury