אני אסטרודינמיקאי --
אתם יודעים, כמו הבחור הזה, ריץ' פארנל, בסרט "להציל את טוראי וואטני".
והתפקיד שלי הוא לחקור ולחזות תנועה של עצמים בחלל.
כיום אנחנו עוקבים אחרי כאחוז אחד מהעצמים המסוכנים שנמצאים במסלול --
מסוכנים לשירותים כמו מיקום,
חקלאות, בנקאות,
טלוויזיה ותקשורת,
ובקרוב -- בקרוב מאד --
גם לאינטרנט עצמו.
השירותים הללו אינם מוגנים מפני, בערך, חצי מיליון עצמים
בגדלים החל מכתם של צבע
ועד לגודל של אוטובוס בית-ספר.
כתם צבע,
שטס במהירות הנכונה,
ופוגע באחד מהעצמים הללו,
עלול להפוך אותו לחסר תועלת לחלוטין.
אבל אנחנו לא מסוגלים לעקוב אחרי דברים קטנים כמו כתם צבע.
אנחנו יכולים לעקוב רק אחרי דברים בגודל של סמארטפון.
כך שמתוך חצי מיליון העצמים שאנחנו צריכים להיות מודאגים בגללם,
אנחנו מסוגלים לעקוב אחרי בערך 26,000 עצמים בלבד.
ומתוך ה- 26,000 האלו, רק 2,000 באמת עובדים.
כל השאר
הם זבל.
זה המון זבל.
כדי להחמיר מעט את המצב,
רוב מה שאנחנו משגרים למסלול אינו חוזר לעולם.
אנחנו משגרים לוויין למסלול,
הוא מפסיק לעבוד, נגמר לו הדלק,
ואנחנו משגרים משהו אחר...
ואז אנחנו משגרים משהו אחר...
ואז משהו אחר.
ואחת לפרק זמן מסוים,
שניים מהעצמים האלו יתנגשו האחד בשני
או שאחד מהם יתפוצץ,
או גרוע מכך,
מישהו עלול להשמיד את אחד הלוויינים במסלול
וזה יוצר הרבה מאד חתיכות נוספות,
שרובן לעולם לא יחזרו.
הדברים האלו לא רק מפוזרים באופן אקראי במסלול.
מסתבר שבגלל עיקום המרחב והזמן,
ישנם מיקומים אידיאליים
שבהם אנחנו ממקמים את הלוויינים האלו --
תחשבו עליהם כמו על כבישים מהירים בחלל.
בדומה מאד לכבישים מהירים על כדור הארץ,
הכבישים המהירים בחלל יכולים להכיל כמות מירבית של תנועה
על מנת להבטיח פעילות חלל בטוחה.
בשונה מכבישים מהירים על כדור הארץ,
אין למעשה כללים לתנועה בחלל.
אין בכלל, אוקיי?
וואו.
מה יכול להשתבש במצב הזה?
(צחוק)
יהיה באמת נחמד
אם יהיה לנו משהו כמו מפת תנועה בחלל,
כמו "ווייז" לחלל שאוכל להביט בו
ולראות מה תנאי הנסיעה הנוכחיים בחלל.
אולי אפילו לחזות אותם.
אבל הבעיה עם זה,
היא שאם תשאלו חמישה אנשים שונים,
"מה קורה במסלול?
לאן זה מתקדם?"
תקבלו כנראה עשר תשובות שונות.
למה זה המצב?
זה מפני שהמידע על עצמים במסלול בדרך כלל אינו משותף.
אז מה אם תהיה לנו מערכת מידע נגישה עולמית,
פתוחה ושקופה על תנועה בחלל
שיכולה לעדכן את הציבור היכן כל דבר ממוקם
כדי להפוך את החלל לבטוח ובר-קיימא?
ומה אם ניתן יהיה להשתמש במערכת
כדי ליצור כללי התנהגות מבוססי-הוכחות --
אותם כללי תנועה בחלל?
לכן פיתחתי את ASTRIAGraph,
מערכת ניטור התנועה בחלל הראשונה שמבוססת על מיקור המונים,
באוניברסיטת טקסס באוסטין.
ASTRIAGraph משלבת מקורות מידע שונים מרחבי העולם --
ממשלה, תעשייה ואקדמיה --
ומציגה אותו על תשתית משותפת שכל אחד יכול לגשת אליה היום.
כאן אתם יכולים לראות 26,000 עצמים שמקיפים את כדור הארץ,
בשיטות שונות,
והנתונים מתעדכנים קרוב לזמן אמת.
אבל, בחזרה לבעיה שלי של מפת תנועת חלל:
מה אם היו לנו נתונים רק מממשלת ארצות הברית?
ובכן, במקרה כזה כך היתה נראית מפת התנועה בחלל.
אבל מה הרוסים חושבים?
זה נראה שונה מאד.
מי צודק? מי טועה?
למה אני צריך להאמין?
במה אני יכול לבטוח?
זה חלק מהעניין.
בהיעדר תשתית כזו לניטור התנהגות של שחקנים בחלל,
לניטור פעילות בחלל --
היכן העצמים האלו ממוקמים --
להסדיר את חוסר העקביות הזו
ולהפוך את הידע הזה לנפוץ,
אנחנו למעשה מסתכנים באיבוד היכולת
להשתמש בחלל לתועלת האנושות.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים ותשואות)