Hrana je dizajn.
Kada slažete tanjur to je onda dizajn,
ali to je nevjerojatni, čak bolji i najuzbudljiviji dizajn
kad se radi o elementima.
[Mala stvar.]
[Velika ideja.]
"Pašta" dolazi iz latinskog
i znači "lijepiti."
Radi se o sastavljanju vode i nekog praha,
tako da to zapravo možete oblikovati.
Postoje kulture u svijetu koje koriste rižino brašno,
druge koriste sojino brašno.
U Italiji skloni smo upotrebi durum pšenice.
Tjestenina je postojala stoljećima,
ali je stvarno procvjetala tijekom renesanse.
I tek kasnije u 17. stoljeću
počela se masovno proizvoditi.
Svaki put kad dizajnirate bilo koji predmet,
razmišljate o tome kako želite da djeluje.
Dakle, na isti način mislite o tjestenini.
Želite li da bude rebrasta
ili želite da bude glatka?
One rebraste bolje upijaju umak.
Želite li da bude okrugla
ili želite da bude kvadratična?
Imaju drugačiji osjećaj na nepcu.
Sve je s razlogom.
U zadivljujućoj taksonomiji vrsta tjestenina,
postoji mnogo različitih načina njene podjele,
ali jedna od osnovnih podjela je između svježe tjestenine i suhe tjestenine.
Suha tjestenina je uvijek durum pšenično brašno i voda.
Svježa tjestenina može biti ili to
ili može biti brašno i jaja.
Samo zamislite da imate tijesto
koje možete oblikovati na bilo koji način želite.
Mislim, stvarno, zar ne biste poludjeli?
Dakle svježa i suha, ali onda, postoji i dugačka i kratka.
I onda unutar tih porodica postoji još veća raznolikost.
Razgovarajmo o nekim zaista klasičnim vrstama kratke tjestenine.
Penne - svi ih znamo, zar ne?
Rezane su pod kosim kutom,
savršene za pokupiti nešto umaka.
"Farfalle" znači "leptiri," ili kako ih ovdje zovete,
leptir mašne, jer to jesu, kao, stegnute u sredini.
"Orecchiette" znači "male uši"
i tipične su za Pugliu i izvrsne su.
I "conquilla," školjke, i naravno, izgledaju kao školjke.
Rebraste su pa ugrabe umak izvana
i glatke su iznutra.
Tjestenina je definitivno prekrasna,
ali kod oblika se radi o tome kako dodiruje nepce,
kako dodiruje jezik
pa se nikad ne radi samo o tome da joj dajete oblik.
Kad stoljećima usavršavate jedan predmet,
standardi postaju vrlo, vrlo visoki.
Mnogi takozvani sjajni dizajneri neslavno su propali,
jer su pokušali nametnuti oblik tjestenini.
Veliki Philippe Starck pokušao je s mandalom.
Neki njeni dijelovi, stijenke, bili su vrlo debeli,
a drugi su bili tanji,
pa kad biste kuhali tjesteninu,
neki bi bili potpuno kašasti,
dok bi dio bio prehrskav i neskuhan.
Dakle, stvarno pogrešno, ali oni nisu bili žene iz Bologne,
oni nisu bili kuhari iz Napulja,
oni nisu bili stoljeća obiteljskih baka
koje su htjele unaprijediti tankoću stijenki tjestenine.
Nema načina da uđemo u trag jednom dizajneru, jednom izumitelju
i u tome je njena ljepota.
Pripada ljudima.
I ako razmislite o tome,
ova jednostavna smjesa ugljikohidrata i vode
postaje temelj na kojem će se izgraditi čitava kultura.