Протягом останніх кількох років
я проводив літо в морській біологічній лабораторії
у містечку Вудс Гол, штат Массачусетс.
По суті, я там лише орендував човен.
Сьогодні я запрошую вас приєднатися
до спільної прогулянки на човні.
Отож, ми вирушаємо з пристані Іл-Понд у затоку Вайнярд-Саунд
біля узбережжя Мартас-Вайнярд,
маючи в наявності безпілотний прилад, який допоможе нам визначити можливі місця
для дослідження Атлантичного океану.
Я збирався сказати "дослідження глибин Атлантичного океану",
але нам не потрібно глибоко пірнати, щоби досягти незвіданого.
Ось тут, менше ніж за дві милі звідси,
з, можливо, найкращої морської біологічної лабораторії у світі,
ми занурюємо у воду просту планктонну сітку
і піднімаємо на поверхню
речі, на які людство рідко звертало увагу,
або взагалі ніколи не бачило.
Ось перед вами один із організмів, якого ми спіймали.
Це медуза.
Але придивіться уважніше,
всередині цієї морської тварини живе інший організм,
який є чимось цілковито невідомим науці.
Зовсім нові види.
А як щодо цього прозорого красеня
з серцем, що б'ється,
у верхній частині якого формується брунька, з якої
утворюється нова медуза, що продовжить розмножуватися статево.
Повторюю:
у процесі безстатевого розмноження у верхній частині цього організму
формується нова медуза, яка потім розмножуватиметься статево.
Дивна медуза?
Не зовсім.
Це асцидії.
Група морських тварин,
з якими, як нам відомо, у нас багато спільних генетичних предків.
І це, ймовірно, найближчий до нашого безхребетний вид тварин.
Знайомтесь, ваш кузен,
Thalia democratica.
(Сміх)
Я впевнений, що ви не приберегли місце для Thalia під час вашої останньої
сімейної зустрічі,
але я вам скажу, що
ці морські тварини тісно пов'язані з нами,
та ми лише на шляху до розуміння цього.
Тому, коли наступного разу ви почуєте, як хтось з сарказмом говорить вам,
що таке дослідження - не більш як проста риболовля,
я сподіваюсь, що ви пригадаєте цю нашу подорож.
Сьогодні багато біологічних наук направлені лише на
ґрунтовніше дослідження того, що ми вже і так знаємо -
нанесення на карту вже відкритих нами континентів.
Але деякі з нас набагато більше зацікавлені невідомим.
Ми хочемо відкрити цілком нові континенти
і дивуватися, як багато всього ми ще не знаємо.
Ми бажаємо бути повністю спантеличеними тим,
чого ми ще ніколи раніше не бачили.
І так, я згоден,
що тут простежується певне задоволення власного самолюбства,
наприклад, вислів "Гей, я першим це відкрив!"
Але це не прагнення до власної величі,
тому що в даній області наукового дослідження,
якщо більшість часу ти не почуваєшся цілковитим дурнем,
то тобі просто не вистачає наукової іскри.
(Сміх)
Отже, кожного літа я виловлюю на цей наш маленький човен
все більше і більше речей, про які ми зовсім небагато знаємо.
Я б хотів розповісти вам сьогодні історію про життя,
про яке мало хто говорить за нинішніх обставин.
З точки зору наших біологічних лабораторій 21-го століття,
ми почали розгадувати таємниці життя розумних видів.
Ми усвідомлюємо, що після століть наукових досліджень
ми зробимо ривок у
розумінні того, як влаштоване життя.
Наш колективний оптимізм відображений у дедалі
більшій популярності біотехнологій по всьому світі
та намаганні використати наукові знання, щоб вилікувати людські хвороби.
А це, зокрема, рак, старість, дегенеративні хвороби;
це всього лиш кілька неприємностей з тих, яких ми б хотіли позбутися.
Я часто задумуюсь:
чому так важко
розв'язати проблему раку?
Чи це через те, що ми намагаємося розв'язати проблему раку,
а не зрозуміти саме життя?
Життя на цій планеті має спільне походження,
і я можу вмістити історію життя на цій планеті тривалістю 3,5 мільярди років
в один слайд.
Тут ви бачити представників усіх відомих видів на планеті.
У цьому масштабі життя і біорізномаїтті
ми займаємо досить непримітну позицію.
(Сміх)
Homo sapiens.
Останній представник нашого виду.
І хоча я зовсім не хочу применшувати
заслуги нашого виду,
хоч як би ми того хотіли і хоч як часто вдаємо, що воно так,
людина - не мірило усіх речей.
Однак, ми - міра багатьох речей.
Ми невпинно виміряємо, аналізуємо і порівнюємо,
і дещо з цього є абсолютно неоціненним і насправді необхідним.
Але сьогоднішня зосередженість на практичних результатах
біологічних досліджень
насправді зводить наші можливості пізнавати життя
до неприпустимо вузьких рамок та незадовільного досвіду.
Ми вивчаємо мізерну частину життя
і сподіваємося, що ті незначні дані, в результаті, врятують наші життя.
"Наскільки мізерну?" запитаєте ви.
Що ж, я назву вам цифру.
Національне управління океанічних і атмосферних досліджень нещодавно
показало, що близько 95% наших океанів залишаються невивченими.
Задумайтесь на секунду.
95% наших океанів є невивченими.
Думаю, можна з впевненістю сказати, що ми
навіть приблизно не знаємо, скільки ще всього залишається нам дізнатися.
Це не дивно, що кожного тижня
ми спостерігаємо, як з'являються усе нові й нові види
на цьому дивовижному дереві життя.
Ось цей, наприклад --
виявлений на початку літа,
невідомий науці,
і наразі не має спорідненості з іншими членами нашої сім'ї.
Ще трагічніше те, що
нам відома група інших видів того середовища,
але їхня біологія маловивчена.
Я впевнений, дехто з вас чув про те, що
морська зірка після того, як втратить кінцівку, може її регенерувати.
Але дехто з вас може не знати,
що кінцівка може регенерувати цілу морську зірку.
Є й інші тварини, які володіють неймовірними регенеративними здібностями.
Я готовий посперечатися, що
багато з вас чули про плоского черв'яка, Schmidtea mediterranea.
Ось ця тваринка
робить речі, які не вкладаються в моїй голові.
Ти можеш схопити одного з них і порізати на 18 різних частинок,
і кожна частинка без винятку регенерує
цілу тварину
близько за два тижні.
18 голів, 18 тіл, 18 загадок.
За останні півтора десятиліття
я намагався з'ясувати, як ці маленькі істоти роблять те, що вони роблять,
і як їм вдається цей трюк.
Але, як і всі вправні фокусники,
вони не зовсім хочуть відкривати мені свої секрети.
(Сміх)
Ось так:
після 20 років ретельного вивчення цих тварин,
мапування генома, роздумів,
тисячі ампутацій і тисячі регенерацій,
ми досі не зрозуміли, як ці тварини роблять те, що роблять.
Кожна планарія - це океан,
повний незвіданого.
Одна з характерних якостей
всіх цих тварин, про яких я говорив,
полягає у тому, що вони не отримали такої собі пам'ятки про те,
що їм треба поводитися за певними правилами,
що їх ми вивели, вивчаючи жменьку довільно відібраних тварин, які сьогодні
заселяють більшість
біомедичних лабораторій світу.
Зустрічайте наших нобелівських лауреатів.
Сім видів, по суті,
що породили труднощі у розумінні
біологічної поведінки.
Ось ця тваринка --
тричі нобелівський лауреат за 12 років.
І все ж, після всієї тієї уваги,
і всіх тих знань, яким вони дали початок,
і левової частки фінансування,
ось ми знову слухаємо нудний перелік нерозв'язних проблем
і сили-силенної нових викликів.
На жаль, це тому, що
ці сім тварин, по суті, становлять
0.0009% усіх видів, що населяють планету.
Тому я підозрюю,
що наша спеціальність починає, м'яко кажучи, ускладнювати наш прогрес,
а в гіршому разі поведе нас по неправильному шляху.
Це тому, що життя на цій планеті і його історія --
це сукупність невідповідностей.
Життя зародилося на цій планеті у вигляді одноклітинного організму,
що мільйони років жило у воді,
допоки одна із тих істот не вирішила:
"Я збираюся сьогодні зробити по-іншому;
сьогодні я би хотіла сформувати багатоклітинність.
І я це зроблю".
І я впевнений, що тоді це рішення не всім подобалося --
(Сміх)
але якось, це вдалося.
Потім багатоклітинні організми почали заселяти
простори океанів,
і їх стало більше.
І ми маємо їх тут сьогодні.
Суша почала витісняти океани,
і інша істота подумала,
"Гей, а це пристойний шматок нерухомості.
Треба туди переселитися".
"Ти збожеволів?
Ти там засохнеш. Ніщо не може жити поза водою".
Та життя знайшло спосіб,
і сьогодні є організми, які живуть на суші.
Якось, перебуваючи на суші, вони подивилися на небо
і сказали: "Було би чудово жити в хмарах,
Я хочу літати".
"А як же гравітація? Тобі не вдасться".
І все ж, природа винайшла -
багато разів і незалежно один від одного -
різні способи літати.
Я люблю вивчати цих тварин, які порушуть всі норми,
тому що завжди, коли вони ламають якесь правило, то винаходять щось нове,
завдяки якому ми сьогодні тут.
Ці тварини не отримали пам'ятки.
Вони порушували правила.
Тому якщо ми збираємося вивчати цих тварин,
чи не потрібно і нам порушувати правила досліджень?
Думаю, нам потрібно відродити свою дослідницьку цікавість.
Замість того, щоб досліджувати
природу в лабораторіях,
краще займатися наукою
в природніх умовах,
і там, з нашим сучасним технічним оснащенням,
вивчати кожну нову форму життя, яку ми знайдемо,
і будь-яку нову біологічну ознаку, яку ми помітимо.
Нам треба при всій своїй освіченості
знову стати неосвіченими --
безпомічними перед маштабністю незвіданого.
Тому що, зрештою,
наука - це не лише знання.
Наука - це незнання.
Це те, що ми робимо.
Якось Антуан де Сент-Екзюпері написав:
"Якщо ти хочеш побудувати корабель,
не клич людей збирати дрова
і не давай їм завдань,
а краще навчи їх мріяти про безкінечні морські простори..."
Як науковець і вчитель,
я люблю це перефразовувати і казати, що
нам, науковцям, треба вчити своїх учнів
мріяти про безкінечні простори моря -
моря незнання.
Ми - Homo sapiens: єдиний відомий нам вид,
якого ваблять наукові дослідження.
Ми, як усі інші види на планеті,
тісно пов'язані з історією розвитку життя на Землі.
І я думаю, що трохи помиляюсь, коли кажу, що життя - то загадка,
тому що, як на мене, секрет життя лежить на поверхні
і тисячоліттями закликає наш вид його зрозуміти.
Тому я запитую вас:
Невже ми не є тим самим шансом пізнати саме життя?
І, якщо так, то
якого дідька ми чекаємо?
Дякую,
(Оплески)