(інтро: тематична музика)
Д-р Стівен Зукер: Ми у Музеї Лувр
і дивимось на картину Делакруа "Свобода, що веде народ".
Це одна з найбільш історично значимих
картин у цій колекції.
Д-р Бет Гарріс: І, гадаю, важливо пам'ятати,
наскільки радикальною була ця картина.
Її республіканський революційний настрій був очевидний.
Гадаю, він трохи втрачений для нас сьогодні.
Картина представляє революцію 1830-го року
на вулицях Парижу.
І ми бачимо барикаду,
яка була саморобною блокадою.
Зукер: Не забувайте, що Париж у цей час
був справді середньовічним містом.
Тому вулиці були вузькі,
звивисті,
то ж було легко розділити французькі частини.
Вони були зроблені з меблів.
Вони були зроблені з возів.
Особливо вони були зроблені з бруківки.
І ви бачите бруківку
внизу прямо перед нами.
Гарріс: Через цю бруківку
переступає постать, яку б ми
не побачили насправді на вулицях Парижу.
Отож, у нас є ця суміш реального і нереального,
тому що ми бачимо саму алегоричну постать Свободи,
яка несе французький триколірний прапор, який символізує
рівність, братерство і свободу -
цінності революції.
Зукер: Отже у Сполучених Штатах
ми б розпізнали цю постать як Статую свободи,
а не конкретну особистість, але фактично
втілення або персоналізацію ідеї,
ідеї свободи.
Гарріс: Отже тут важливо пам'ятати,
що саме трапилось,
монархія була відновлена у Франції, що було
дуже тяжко в політичному сенсі.
І революція у липні 1830 була спрямована проти
відновленої влади короля Чарльза Десятого
і за відновлення конституційної монархії.
Ймовірно, за короля, який був би більш чуйним
до потреб середнього класу.
Зукер: Отож, було три дні ...
поза протестом, відкритої ворожнечі
на вулицях Парижу.
Чарльз Десятий буквально тікає з Франції.
А його двоюрідний брат Луї Філіп зійшов на трон.
І Делакруа спостерігає це зі свого вікна.
Гарріс: І насильство справді було жахливим
Ми бачимо на передньому плані мертвих учасників
обох сторін цієї битви.
Зукер: Постать зліва справді страхітлива.
Якщо ви придивитесь, зрозуміло, що він у нічній сорочці.
І однією з практик репресивного
уряду було переслідування опозиції
в них вдома, биття їх до смерті,
і витягування їх на вулицю як нагадування: "Не робіть так."
Є дуже відома картина Дом'є "Вулиця Транснонен",
на якій зображена сім'я, яка була вбита
у власній спальні.
Гарріс: А справа,
учасник з іншого боку королівських сил.
Якого вбито чи поранено на передньому плані.
Зукер: І це важливо, тому що
я думаю, що це нагадування, що
навіть королівські війська не є непереможними.
Гарріс: Свобода крокує вперед.
Вона неймовірно могутня.
І що важливо, Делакруа наділяє її
певною реалістичністю.
Це було дуже важливо, гадаю,
у цьому повідомленні.
Думаю, що якби постать була
античною грецькоподібною фігурою,
ми б втратили деяку силу, потужність цього зображення.
Ми бачимо її у профілі, явно осяяну,
з світлотінню, як у Караваджо.
Із рукою, спрямованою вперед із прапором, в іншій руці тримаючи
багнет, вона переступає барикаду.
Постать,яка вказує людям дорогу ідеєю свободи.
Зукер: Я чудово розумію, про що ти говориш
Але я також не погоджуюсь.
Тому що я думаю, що Делакруа не бачить
цю постать з усіма суттєво людськими рисами,
про які ми говоримо.
З усім лідерством і
алегоричною силою, які вона втілює в собі.
Але водночас, я думаю, що Делакруа
насправді цілком свідомо наближається до античної традиції.
Досконалий профіль, який є найблагороднішим способом
зобразити лице згідно із класичним світом
нагадує нам про римське карбування монет, наприклад.
Гарріс: Отож, Делакруа не виглянув
з свого вікна і не побачив це.
І це не просто через
алегоричну постать Свободи.
Фігури ретельно побудовані у формі піраміди.
І Делакруа використав дуже різноманітні
типи фігур навмисно.
Щоб показати ряд людей, хто брав участь
у революції 1830-ого року.
Зукер: Це не тільки чоловік у циліндрі,
представник буржуазії, середнього класу,
але й той, що поряд з ним - ремісник, робітник,
із короткими рукавами,
який скоріше за все не може собі дозволити хорошу гвинтівку.
Проте вони разом протистоять монархії.
Гарріс: Отож, було справжнє
політичне повідомлення про здатність народу
повалити уряд.
І уряд Луї Філіпа, який прийшов
до влади, придбав цю картину,
але пізніше це повідомлення
стало трохи некомфортним.
Зукер: Трохи занадто радикальним.
Гарріс: Трохи занадто радикальним. Фактично, за правління уряду Луї Філіпа,
конституційної монархії, дуже мала частина
французів могли голосувати.
Ми говоримо про уряд, який все ж був
прихильним тільки до інтересів реальної еліти.
Тому могутність народу, яку ми бачимо на цій картині,
стала небезпечною, і картину було знято
і не представлено на виставці аж до революції 1848 року.
Зукер: Погляньмо, наприклад, на крайній правий бік полотна
і ми розрізнимо дві вежі Нотр-Даму,
які здіймаються над димом битви.
І якщо ви пильно придивитесь, ви помітите триколір
на цьому символі монархії.
Отож, це була дуже радикальна картина.
Гарріс: Свобода рухається прямо у нашому напрямку
і веде людей вперед.
Тепер ви розумієте, чому ця картина врешті
відправилась на склад.