Penelope Jagessar Chaffer: Htjela sam pitati ima li ovdje koji doktor.
Ne, samo se šalim.
Zanimljivo je da sam, prije šest godina
kada sam bila trudna s prvim djetetom,
otkrila
da najučestaliji konzervans
u proizvodima dječje njege
oponaša estrogen
kad dospije u ljudsko tijelo.
Kemijski spoj iz proizvoda
zapravo vrlo lako može dospijeti
u ljudsko tijelo kroz kožu.
A ovi konzervansi su pronađeni
kod raka dojke.
Bio je to početak mog putovanja
da bih napravila ovaj film „Otrovano dijete“.
I nije mi trebalo mnogo vremena
da otkrijem neke doista zapanjujuće statistike
vezane uz taj problem.
Jedno je da vi i ja svi imamo
30.000-50.000 kemikalija
u našim tijelima
koje naši bake i djedovi nisu imali.
A mnoge od tih kemikalija
sad su neosporno povezane
s kroničnim dječjim bolestima
koje viđamo duž industrijaliziranih zemalja.
Pokazat ću vam neke statistike.
Na primjer, u Ujedinjenom je Kraljevstvu
učestalost leukemija u djece
porasla za 20 posto u samo jednoj generaciji.
Vrlo je slična statistika za rak u dječjoj dobi u SAD-u.
U Kanadi sada imamo jedno od desetero djece oboljelo od astme.
To je četverostruki porast.
Opet, slična je priča diljem svijeta.
U SAD-u je
vjerojatno najzapanjujuća statistika
600%-tni porast
autizma i poremećaja vezanih za autistični spektar
i ostalih nesposobnosti prilikom učenja.
Opet, vidimo taj trend
diljem Europe i Sjeverne Amerike.
A u Europi
postoje određeni dijelovi
gdje imamo četverostruk porast
u određenim genitalnim urođenim manama.
Zanimljivo, jedna od tih urođenih mana
doživjela je 200%-tni porast u SAD-u.
To je doista enorman porast
kroničnih dječjih bolesti
koje uključuju ostale stvari
poput gojaznosti i dječjeg dijabetesa
i preranog puberteta.
Za mene je zanimljivo,
kad tražim nekoga tko zaista može pričati meni
i publici o tim stvarima,
da je vjerojatno jedan od najvažnijih ljudi na svijetu
koji može govoriti o toksičnosti kod djece
stručnjak za žabe.
(Smijeh)
Tyrone Hayes: Za mene je također bilo iznenađenje to što,
osim što ću govoriti o pesticidima,
govorit ću i o javnom zdravstvu
jer, zapravo, nikad nisam mislio da ću raditi nešto korisno.
(Smijeh)
Žabe.
Zapravo, moje sudjelovanje u cijelom tom problemu s pesticidima
je na neki način bilo iznenađenje
kao i kada mi je pristupila najveća kemijska industrija na svijetu
i pitala me hoću li procijeniti
kako atrazin dijeluje na vodozemce iliti moje žabe.
Ispada kako je atrazin proizvod koji ima najveću prodaju
u najvećoj kemijskoj industriji na svijetu.
To je zagađivač koji je na prvom mjestu
po zagađivanju podzemnih voda, voda za piće i kišnica.
2003. godine nakon mojih studija, zabranjen je u Europskoj Uniji,
ali iste godine
američka EPA (*Agencija za zaštitu okoliša) ponovno je registrirala tu tvar.
Bili smo pomalo iznenađeni kad smo saznali da,
kada izložimo žabe
vrlo niskim razinama atrazina –- 0.1 µg/L–-
to dovodi do toga da životinje izgledaju ovako.
Ovo su secirane gonade životinje
koja ima dva testisa, dva jajnika,
još jedan veliki testis, još jajnika,
što nije normalno...
(Smijeh)
čak ni za vodozemce.
U nekim slučajevima, druge vrste, poput sjevernoameričke leopard žabe,
pokazale su da su mužjacima koji su bili izloženi atrazinu narasla jaja u njihovim testisima.
Vidite ova velika, ogromna jaja
kako probijaju kroz površinu testisa ovog mužjaka.
Žena mi kaže, a siguran sam da to isto može potvrditi i Penelope
da ne postoji bol jača od rađanja –
što nikada nisam iskusio i zaista ne mogu raspravljati o tome –
ali pretpostavljam da bi tucet kokošjih jaja u mojim testisima
bilo negdje u prvih pet (najjačih boli).
(Smijeh)
U nedavnim studijama koje smo objavili,
prikazali smo da kod nekih od ovih životinja koje su bile izložene atrazinu,
neki mužjaci odrastu
i potpuno postanu ženke.
Tu zapravo imamo dva brata u savršenom odnosu.
I ne samo da se ti genetički mužjaci pare s drugim mužjacima,
oni zapravo imaju sposobnost leći jaja,
iako su genetički mužjaci.
Ono što smo predložili,
a sada za to imamo potporu,
je da to što atrazin radi,
to je osvetoljubivi kaos koji uzrokuje disbalans hormona.
U normalnim bi okolnostima testisi trebali proizvoditi testosteron,
muški hormon.
Ali atrazin uključuje enzim
ili ako vam je draže aparat, aromatazu
koji pretvara testosteron u estrogen.
I kao rezultat, ti izloženi mužjaci
gube svoj testosteron, kemijski su kastrirani
i nakon toga feminizirani
jer sada stvaraju ženski hormon.
Evo što me dovelo do problema vezanih za ljude.
Zato što ispada
da je broj jedan na ljestvici rakova kod žena, rak dojke,
reguliran estrogenom i ovim enzimom, aromatazom.
Dakle, kada razvijete kancerogenu stanicu u vašim dojkama,
aromataza pretvara androgene u estrogene,
a taj estrogen uključuje ili potiče
rast tog raka
te se on pretvara u tumor i širi se.
Ustvari, ta je aromataza toliko važna u raku dojke
da je najnoviji lijek za rak dojke
kemikalija pod nazivom letrozol,
koja blokira aromatazu, blokira estrogen,
pa u slučaju da razvijete mutiranu stanicu, to neće prerasti u tumor.
Ono što je zanimljivo je, naravno,
to da još uvijek koristimo 35 milijuna kilograma atrazina,
zagađivača broj jedan što se pitke vode tiče, koji radi suprotno –
uključuje aromatazu, povećava razinu estrogena
i dovodi do tumora kod štakora
i povezan je s tumorima, rakom dojke, kod ljudi.
Ono što je zanimljivo je zapravo to da
ista kompanija koja nam je prodala 35 milijuna kilograma atrazina,
promovira rak dojke
prodajući nam blokere – ista kompanija.
I smatram zanimljivim
to da umjesto da liječimo ovu bolest
prevencijom izloženosti kemikalijama koje ju promoviraju,
mi jednostavno odgovaramo
tako što odlažemo sve više kemikalija u okoliš.
PJC: Govoreći o estrogenu,
jedan od drugih spojeva o kojima Tyrone govori u filmu
je nešto pod imenom bisfenol A, BPA,
koji je nedavno bio u vijestima.
To je plastifikator.
To je spoj koji nalazimo u polikarbonatnoj plastici,
od čega su napravljene dječje bočice.
Ono što je zanimljivo u vezi BPA
je to da je to toliko moćan estrogen
da je jednom čak uzet u obzir za upotrebu
kao sintetički estrogen u hormonskoj nadomjesnoj terapiji.
I bilo je mnogo, mnogo, mnogo studija koje su pokazale
da se BPA veže s dječjih bočica
u formulu, u mlijeko
i samim time u djecu.
Znači mi svojoj djeci,
svojoj novorođenčadi, svojoj dojenčadi
dajemo sintetički estrogen.
Prije otprilike dva tjedna,
Europska Unija donijela je zakon
kojim zabranjuje upotrebu BPA
kod dječjih bočica i čašica iz kojih piju.
A za vas koji niste roditelji,
čašice su vam one male plastične stvari
na kojima vaše djete uči piti nakon bočice.
Ali samo dva tjedna prije toga
Senat SAD-a odbio je čak i raspravu
o zabrani BPA
u dječjim bočicama i čašicama.
Sada zaista možete shvatiti
teret roditelja
koji ovo moraju tražiti, regulirati i nadzirati
u svojim životima
i možete misliti koliko je to zadivljujuće.
(Video) PJC: Dokazano je da mnogo dječjih plastičnih bočica
ispušta kemikaliju bisfenol A
i to zaista pokazuje kako je ponekad
jedino roditeljska samosvijest
ono što stoji između kemikalija i naše djece.
Slučaj s dječjim bočicama dokazuje
da možemo spriječiti nepotrebno izlaganje.
Kako god, ako mi roditelji nismo svjesni,
ostavljamo svoju djecu
da se sama brane.
TH: Ono što Penelope ovdje kaže
je još točnije.
Za vas koji ne znate, upravo smo usred šestog masovnog izumiranja.
Znanstvenici se sada slažu.
Gubimo vrste sa Zemlje
brže no što su nestali dinosauri,
a vodeći u tom gubitku su vodozemci.
80% svih vodozemaca
ugroženo je i u opadanju.
I ja vjerujem, zapravo mnogi znanstvenici vjeruju
da su pesticidi važan dio tog opadanja.
Djelomično, vodozemci su dobri pokazatelji i osjetljiviji su
jer nemaju zaštitu od onečišćenja u vodi –
nemaju ljusku poput jajeta, nemaju membrane
i nemaju posteljice.
Zapravo, naš izum – a pod „našim“ mislim na nas sisavce –
jedan od naših velikih izuma je posteljica.
Ali i mi također započinjemo kao vodeni organizmi.
Čini se da ta drevna struktura
koja nas odvaja od ostalih životinja, posteljica,
ne može evoluirati ili se dovoljno brzo prilagoditi
zbog tempa kojim stvaramo nove kemikalije
koje nikad prije nisu bile viđene.
Dokaz tome je studija sa štakorima, opet s atrazinom,
koja pokazuje da disbalans hormona koji atrazin stvara uzrokuje pobačaj.
Zato što je održavanje trudnoće ovisno o hormonima.
Kod štakora koji nemaju pobačaj,
atrazin uzrokuje bolesti prostate
kod mladunčadi pa su sinovi
rođeni s bolestima starije populacije.
Kod onih koji ne pobace,
atrazin uzrokuje umanjene dojke ili grudi, kod razvoja
izloženih kćeri u maternici,
pa im se dojke ne mogu pravilno razviti.
Kao rezultat, kad ti štakori narastu,
njihova mladunčad doživljava zaostali rast i razvoj
zato što ne mogu stvoriti dovoljno mlijeka kako bi prehranili svoju mladunčad.
Na mladunca kojeg vidite na dnu utjecao je atrazin
kojemu je bila izložena njegova baka.
A s obzirom na život mnogih od ovih kemikalija,
generacijama, godinama, desecima godina,
to znači da mi sada
utječemo na zdravlje
unučadi naših unuka
zbog stvari koje danas odlažemo u okoliš.
To nije samo filozofsko, to je već poznato,
kemikalije poput dietilstilbestrola (DES) i estrogena,
PCB (poliklorirani bifenili), DDT (dikloro-difenil-trikloetan)
prolaze kroz posteljicu
i učinkovito određuju
vjerojatnost razvoja raka dojke,
gojaznosti i dijabetesa
dok je dijete još u maternici.
Kao dodatak tome, nakon što se dijete rodi,
još jedan izum nas sisavaca
je da mi hranimo svoje potomke nakon rođenja.
Već znamo da kemikalije
poput DDT-a, DES-a i atrazina
mogu prijeći u mlijeko,
opet, djelujući na našu djecu
čak i nakon rođenja.
PJC: Dakle, kada mi Tyrone kaže
da je posteljica drevni organ,
razmišljam o tome kako to demonstrirati?
Kako to možete pokazati?
A to je zanimljivo kada radite film poput ovog,
zato što ste zapeli pokušavajući vizualizirati znanost
za koju ne postoji vizualizacija.
I moram uzeti malo umjetničke slobode.
(Video) (Zvonjava)
Starac: Kontrola posteljice.
Što je to?
O, što?
(Hrkanje)
(Truba)
Puffuffuff, što?
Perfluorooktanska kiselina.
Opa.
Nikad čuo za to.
PJC: A nisam ni ja
sve dok nisam počela raditi ovaj film.
Onog trena kad shvatite da kemikalije mogu prolaziti kroz posteljicu
i ući u vaše nerođeno dijete,
počela sam se pitati,
što bi moj fetus meni rekao?
Što bi naša nerođena djeca nama rekla
da su svakog dana izložena,
dan za danom?
(Glazba)
(Video) Dijete: Danas
sam dobio nešto octifenola,
nešto umjetnog mošusa
i nešto bisfenola A.
Pomozi mi.
PJC: Vrlo je dubok pojam
to da znamo da smo kao žene
prethodnice ovoga.
To je naš problem
zato što mi skupljamo ove spojeve cijeli svoj život
i onda ih istovarimo i to
u svoju nerođenu djecu.
Mi zagađujemo
svoju djecu.
A to je nešto što sam shvatila prije godinu dana
kada sam saznala da sam trudna
i kada je prvi pregled pokazao
da moje dijete ima urođenu manu
povezanu s izlaganjem
estrogenim kemikalijama u maternici,
a drugi je pregled
pokazao da ne postoje otkucaji srca.
Dakle, smrt mog djeteta, smrt moje bebe
stvarno mi je omogućila da shvatim zvučnost onoga što sam pokušavala napraviti u ovom filmu.
A to je ponekad čudno mjesto
kada dojavljivač postane dio priče,
što zapravo nije ono što ste prvotno namjeravali.
Kada Tyrone priča
o fetusu zarobljenom u zagađenoj okolini,
to je moja zagađena okolina.
To je moje otrovano dijete.
To je nešto
što je jednostavno duboko i tužno,
ali zapanjujuće
jer mnogi od nas to uopće ne znaju.
TH: Jedna od ovih stvari koja je uzbudljiva i prigodna
za mene kako bih bio ovdje na TEDWomenu
je to što, pa, mislim da je to najbolje sažeto jučer za vrijeme večere
kad je netko rekao, „Okrenite se prema muškarcima za vašim stolom i recite im,
'Kad započne revolucija, čuvamo vam leđa.'“
Istina je, žene,
da ste dugo čuvale leđa što se tiče ovog problema,
počevši od Rachel Carson i njenog „Tihog proljeća“
do Thea Colborna i „Naše izgubljene budućnosti“
sve do knjiga Sandre Steingraber
„Živeći nizvodno“ i „Imati vjere“.
Možda je to veza s našom sljedećom generacijom –
poput moje žene i moje kćeri ovdje prije 13 godina –
možda je to veza
koja stvara ženske aktivistice
u ovom određenom području.
Ali za muškarce ovdje, želim reći
da nisu samo žene i djeca izloženi.
A žabe koje su izložene atrazinu,
njihovi su testisi puni rupa i praznina
zbog disbalansa hormona.
Umjesto da dopuštaju proizvodnju sperme,
kao što je u ovim testisima,
testikularni tubuli ostaju prazni
i plodnost pada za čak 50%.
Nije tako samo s mojim radom na vodozemcima,
sličan je rad to pokazao i na ribama u Europi,
rupe u testisima i odsutnost sperme kod gmazova u nekim grupama u Južnoj Americi
i kod štakora, također izostanak sperme
u testikularnim tubulima.
I naravno, ne radimo ove pokuse na ljudima,
ali slučajno,
moj kolega pokazao je
da muškaraci koji imaju nizak broj sperme i nisku kvalitetu sjemena
imaju značajno više atrazina u urinu.
Ovo su samo muškarci koji žive
u poljoprivrednim zajednicama.
Muškarci koji zapravo rade u poljoprivredi
imaju mnogo više razine atrazina.
A muškarci koji koriste atrazin
imaju čak i više atrazina u urinu,
sve do razina koje su 24.000 puta aktivnije
od onog što nam je poznato u urinu tih muškaraca.
Naravno, većina njih, 90% su Meksikanci, Meksiko-Amerikanci.
I nisu izloženi samo atrazinu.
Izloženi su kemikalijama poput kloropicrina
koji je izvorno korišten kao nervni plin.
I mnogi od ovih radnika
imaju očekivani životni vijek od samo 50 godina.
Ne bi nam trebalo biti nikakvo iznenađenje da su stvari koje se događaju kod divljih životinja
također upozorenje za nas,
baš kao što su nas Rachel Carson i ostali upozorili.
Kao što je vidljivo na ovom slajdu s jezera Nabugabo u Ugandi,
poljoprivredno otjecanje s ovih usjeva
koje ide u ove kante
jedini je izvor vode za piće, kuhanje i pranje za ovo selo.
Da sam rekao muškarcima u ovom selu
da žabe imaju loš imunološki sustav
i da im se jaja razvijaju u testisima,
veza između zdravlja okoliša i javnog zdravlja
bila bi jasna.
Ne biste pili vodu za koju znate da ima ovakav učinak
na divlji život u kojemu živite.
Problem je, u mom selu, Oaklandu,
u većini naših sela,
ne vidimo tu vezu.
Okrenemo slavinu, voda izađe, pretpostavimo da je sigurna
i pretpostavimo da smo gospodari svoje okoline,
radije nego da smo dio nje.
PJC: Ne treba vam mnogo da biste shvatili
kako je ovo zapravo ekološki problem.
Ja stalno razmišljam
o tom pitanju.
Toliko znamo o globalnom zagrijavanju i promjeni klime,
a ipak nemamo koncept
za nešto što ja nazivam unutarnjom sredinom.
Znamo što stavljamo van,
imamo osjećaj tih odjeka,
ali toliko smo neupućeni u taj osjećaj
što se događa kad stavljamo stvari negdje ili kad nam stvari
dospiju u tijela.
Moj je osjećaj
i moj je nagon biti ovdje
kako bi to znala, kako mi žene krećemo naprijed
kao dojavljivači ovoga,
ali i također kao one koje nose breme
nošenja djece, rađanja djece,
držimo većinu kupovne moći u kućanstvu,
hoće li to biti ono što će nas pokrenuti naprijed
da nosimo rad Tyronea i ostalih znanstvenika diljem svijeta.
A moj je nagon da se,
kada pomislimo o ekološkim problemima,
sjetimo da to nisu samo otapanja ledenjaka i ledenih santi,
već su to i naša djeca.
Hvala vam.
(Pljesak)