Emlékszem, hogy amikor iskolás voltam,
megtanultam az 1, 2, 3 stb. számokat,
de aztán megláttam, hogy az osztályterem ajtajára
rá van írva, hogy I/b.
A másik első osztály ajtajára pedig az, hogy I/a.
A második osztályt sem úgy írták, hogy 2.,
hanem úgy, hogy II.
A harmadikat pedig így: III.,
a negyediket meg így: IV., egy I és egy V.
Nem értettem, hogy mi ez az egész,
ezért megkérdeztem a tanító nénit,
hogy mik ezek.
Miért ez van ideírva,
miért nem így írják a második osztályt?
Azt mondta, hogy azok a számok, amiket ismerek,
azok az arab számok,
általában azokat használjuk,
de vannak másfajta számok is,
ezeket római számoknak nevezzük.
Ekkor kíváncsi lettem,
és egy kicsit össze is zavarodtam.
Azt kérdeztem, hogy miért lehet a számokat többféleképpen írni,
és ha ezek római számok,
miért nem használjuk már ezeket?
És egyáltalán mik ezek,
és miért kellene megtanulni őket?
Ez volt a legfőbb kérdés:
miért kellene ismernem a számok írásának még egy módját,
ha már van egy, amit ismerek?
Aztán ahogy egyre többet tanultam róluk, rájöttem,
hogy a római számok tanulása olyan,
mintha egy matematikai múzeumban járnék.
Ha jártál már egy szokványos múzeumban,
lehet, hogy láttál dinoszauruszokat, vagyis azok csontvázait.
Én kövületeket is láttam.
Ez azt mutatja, hogy a világ napjainkban
nem olyan, mint régen.
Voltak dolgok, amiket másképp csináltunk,
amiket ma már nem csinálunk.
Rájöttem, hogy a római számok,
vagyis a római számok tanulása is ilyen.
Visszamehetünk az időben, és láthatjuk, hogyan számoltak,
és még azon is elgondolkodhatunk,
hogy miért nem számolunk már így,
és ahogy most számolunk, az jobb-e, és ha igen, miért.
Tehát megismertem a római számokat.
Vannak ezek a betűk, amik számokat jelölnek.
A szokásos számjegyek
az 1, 2, 3, 4
– szokásos alatt az arab számokat értem –,
5, 6, 7, 8, 9.
Ezek a számjegyeink,
és ezekkel minden lehetséges számot fel tudunk írni.
Tehát ezek az arab számjegyek,
természetesen hozzáteszem még
a 0-t, ami nagyon fontos.
Tehát 0-tól 9-ig, ezek az arab számjegyek.
Hasonlóképpen, a római számírás
számjegyei az I, V, X, L ,C, D és M.
Ilyesmi jeleket használtak,
egy függőleges pálcikát, ez jelölte az 1-est.
A V volt az 5, az X a 10,
az L az 50, a C a 100.
Talán elég, ha ezeket tudod,
de ha érdekel,
a D az 500 és az M az 1000.
Azt talán már észrevetted, hogy eezzel még nem tudjuk
a római számokat írni és olvasni.
Egyelőre csak azt tudjuk, hogy ezeket a számjegyeket használták.
Szóval arab számokkal
– pontosabban hindu-arab számokkal,
mivel valójában ezek Indiában alakultak ki,
fel is írom ide, hogy hindu-arab számok –
hogy írjuk le ezekkel a számokat?
Ha le akarom írni a százhúszat,
akkor az 1 százas, 2 tízes és 0 egyes.
Ezt úgy mondjuk, hogy százhúsz.
Tehát a helyi értékes számírást használjuk,
amit biztosan ismersz már,
helyi értékes számírás.
A római számírás nem helyi értékes,
és nem volt külön jelölésük a 0-ra.
Látod, nincs a betűk közt olyan, amelyik 0-t ér.
Tehát ez eléggé különbözik
a hindu-arab rendszertől.
De érdekes dolog megtanulni,
hogy írjuk le és hogy olvassuk ki a római számokat.
Igazából nem kell megjegyezni,
valószínűleg nem fogod túl gyakran használni.
Ez csak egy szórakoztató gyakorlat, amit fejben fogunk megoldani.