Kai kuriais aspektais civilizacijų istorija yra žemėlapių istorija:
kaip mes ėmėme suprasti mus supantį pasaulį?
Vienas garsiausių žemėlapių toks geras, nes iš tikrųjų nėra žemėlapis.
[Mažas daiktas. Didelė idėja.]
[Michael Bierut apie Londono metro žemėlapį]
Londono metro sukurtas 1908,
kada 8 skirtingos ir nepriklausomos traukinių linijos susijungė
į bendrą sistemą.
Jiems reikėjo žemėlapio, kuris atvaizduotų tą sistemą,
kad žmonės žinotų, kur važiuoti.
Žemėlapis, kurį jie padarė – sudėtingas.
Matote upes, vandens telkinius, medžius ir parkus –
stotys sugrūstos žemėlapio centre,
o toli periferijoje buvo keletas, kurios net netilpo į žemėlapį.
Šis žemėlapis geografiškai tikslus, bet ne itin naudingas.
Įžengia Harry Beck.
Harry Beck buvo 29-erių metų inžinerijos planų braižytojas,
kuris vis padirbdavo su Londono metro.
Ir jam šovė mintis,
kad žmonėms, kurie važiuoja metro traukiniais,
išvis nerūpi, kas vyksta ant žemės.
Jie tiesiog nori iš vienos stoties patekti į kitą –
„Kur man įlipti? Kur išlipti?“
Svarbi sistema, o ne geografija.
Jis paėmė tą susidėtingą spagečių krūvą
ir supaprastino.
Linijos gali eiti tik trimis kryptimis:
jos horizontalios, jos vertikalios, arba 45 laipsnių.
Panašiu principu, stotis išdėliojo vienodais atstumais,
jis kiekvieną stotį nuspalvino pagal traukinio liniją,
ir visa tai išrikiavo, kad tai jau nebe žemėlapis.
Tai yra diagrama,
visai kaip elektroninė schema,
tik kad vietoje laidų, nešančių elektronus,
tai tuneliai, kuriuose taukiniai vežioja žmones iš vienos vietos į kitą.
1933-aisiais metro pagaliau nusprendė pagaliau išbandyti Harry Beck'o žemėlapį.
Metro pirma pabandė su 1000 kišeninių žemėlapiukų.
Jie dingo per valandą.
Jie suprato, kad tai veikia,
atspausdino dar 750 000,
ir tai yra žemėlapis, kurį matote šiandien.
Beck'o dizainas tapo etalonu
visiems dabartiniams metro žemėlapiams.
Tokijus, Paryžius, Berlynas, San Paulas, Sidnėjus, Vašingtonas,
visi jie sudėtingą geografinę informaciją
pavertė į aišką geometriją.
Visi jie spalvomis atskiria linijas,
Visi jie paprastais simboliais atskiria stočių rūšis.
Jie visi tarsi dalis universalios kalbos.
Kertu, kad Harry Beck nežinojo, kas yra vartotojo sąsaja,
bet būtent tai jis ir sukūrė,
ir jis sunkią problemą išdalino į tris principus,
kurie gali būti pritaikyti beveik kiekvienai dizaino problemai.
Pirma yra dėmesys.
Atkreipk dėmesį, kam sprendi problemą.
Antras principas paprastumas.
Koks paprasčiausias būdas patenkinti reikmę?
Ir paskutinis:
mąstyti tarpdiscipliniškai.
Ar būtume pagalvoję, kad eletros inžinierius
bus tas, kuris išnarplios
vieną sudėtingiausių sistemų pasaulyje –
ir viskas prasidėjo nuo vieno žmogaus su pieštuku.