Havi vérzés.
Vér.
Menstruáció.
Undorító.
Titok.
Rejtett.
Miért?
Egy természetes biológiai folyamat,
melyen minden lány és nő minden hónapban átesik,
nagyjából életének felében.
Egy jelenség, ami oly jelentős,
hogy a fajunk túlélése és gyarapodása múlik rajta.
Mégis tabuként kezeljük.
Kényelmetlenül és szégyenlősnek érezzük, ha beszélünk róla.
Amikor megvolt az első vérzésem,
azt mondták, hogy tartsam titokban,
még az apám és a fiútestvérem előtt is.
Később, amikor ehhez a fejezethez értünk a tankönyvünkben,
a biológiatanárunk átugrotta a témát.
(Nevetés)
Tudják, mit tanultam én ebből?
Azt, hogy ez egy igen szégyenteljes téma.
Megtanultam szégyellni a testemet.
Megtanultam nem tudomást venni a vérzésekről azért,
hogy illedelmes maradhassak.
Egy Indiára kiterjedő kutatás szerint
minden 10 lányból 3 nem veszi észre a menstruációját,
amikor az először megtörténik.
Rajasthan némely részén
10 lányból 9 nincs tudatában a vérzésének.
Meglepődnének, ha tudnák,
hogy a legtöbb lány, akivel beszéltem,
aki nem tudta, hogy épp menstruált,
azt hitte, hogy vérrákja van,
és hogy hamarosan meghal.
A menstruációs higiénia egy nagyon fontos rizikófaktor
a szaporítószervek környékét érintő fertőzéseknél.
De Indiában a lányok és nők csak 12%-ának van
hozzáférése a higiénikus menstruációt segítő lehetőségekhez.
Ha utánaszámolunk,
a lányok és nők 88%-a nem higiénikus módszerekkel kénytelen menstruálni.
Én is egyikük voltam.
Egy Garhwa nevű kisvároskában nőttem fel, Jharkhand-ban,
ahol még egy egészségügyi betét vásárlása is szégyenteljesnek minősül.
Így amikor rendszeressé vált a vérzésem,
rongyokat kezdtem használni.
Minden használat után kimostam és újrahasználtam.
De hogy tároljam,
el kellett, hogy rejtsem egy sötét, nyirkos helyen,
hogy senki se tudja meg, hogy menstruálok.
A folyamatos mosás miatt durvává váltak a rongyok,
és gyakran kiütéses lettem, és fertőzéseket szedtem össze tőlük.
5 évig használtam ezeket, amíg el nem költöztem abból a városból.
Egy másik dolog, ami emiatt megváltozott az életemben,
azok a társadalmi korlátozások,
amik elnyomják a lányokat és a nőket, amikor épp menstruálnak.
Azt hiszem, mindannyian ismerik ezeket,
de azért felsorolom őket, hátha néhányan nem tudják.
Nem érinthettem vagy ehettem savanyúságot.
Nem ülhettem a kanapéra, vagy valamelyik családtagom ágyára.
Ki kellett mosnom az ágyneműmet minden havi vérzés után,
akkor is, ha nem is piszkolódott be.
Tisztátalannak számítottam,
és tilos volt minden vallásilag fontos tárgy érintése vagy dicsőítése.
A templomok külső falán ma is kiírások láthatók,
megtiltva a belépést menstruáló lányoknak és nőknek.
Ironikus módon
legtöbbször az idősebb nők
ragaszkodnak a szigorításokhoz a fiatalabb lányokkal szemben a családon belül.
Végül úgy nőnek fel, hogy normálisnak fogadják el ezeket a szigorításokat.
És mivel semmi sem változik,
ezért a mítoszok és a félreértések
terjednek tovább generációról generációra.
Az ezen a területen eltöltött éveim alatt
olyan esettel is találkoztam,
ahol a lányoknak külön kellett enniük, és külön elmosni az edényeiket.
Nem fürödhettek a menstruáció alatt,
és néhány háztartásban elkülönítették őket a többi családtagtól.
Nagyjából India lányainak és nőinek 85%-a
tart be egy vagy több tiltást a menstruációja alatt minden hónapban.
El tudják képzelni, hogy milyen
hatással van ez egy fiatal lány önbizalmára és önbecsülésére?
A lelki trauma, amit ez okoz,
hatással van a személyiségére,
az iskolai tanulmányaira,
és a felnőtté válás minden egyes lépésére életük ilyen korai szakaszában?
Én vallásosan követtem ezeket a szigorításokat 13 éven át,
amíg egy, a partneremmel, Tuhinnal történt beszélgetés
örökre megváltoztatta a rálátásomat a menstruációra.
2009-ben Tuhin és én végzősök voltunk az egyetemen design szakosként.
Szerelmesek lettünk,
és arra vágytam, hogy a menstruációról beszélhessek vele.
Tuhin csak keveset tudott róla.
(Nevetés)
Meglepődve hallgatta, hogy a lányoknak fájdalmas görcsöt kell elviselni,
és hogy minden hónapban vérzünk.
(Nevetés)
Igen.
Teljesen lesokkolódott attól,
hogy a menstruáló nők milyen korlátozásokat kénytelenek elviselni
saját családjukban és társadalmukban.
Azért, hogy segítsen a görcseimen
rákeresett az interneten, hogy többet tudjon meg a menstruációról.
Amikor megosztotta velem, amit talált,
rájöttem, hogy én magam is milyen keveset tudok róla.
Hogy sok mindent igaznak véltem, amiről kiderült, hogy csak mítosz.
Ekkor elgondolkodtunk:
ha nekünk, magasan képzetteknek,
ennyi téves infónk volt a menstruációról,
akkor hány millió nő lehet, akik szintén tévedésben vannak.
Hogy tanulmányozzam,
hogy jobban megértsem a problémát,
egy egész éves kutatást végeztem a menstruáció-tudatosság hiányáról,
és probléma gyökeréről.
Amíg általános hiedelem,
hogy a tájékozatlanság és tévedés jellemzően vidéki jelenség,
addig a kutatásom alatt
azt találtam, hogy ugyanolyan jellemző városi környezetben is.
És jelen van az iskolázott társadalmi osztályokban is.
Számtalan szülővel és tanárral beszéltem,
és kiderült, hogy sokan közülük szándékoztak volna beszélni a menzeszről
még a periódusok megkezdése előtt.
És --
de nem volt elég tudásuk hozzá.
És mivel ez egy tabu,
gátlásosak voltak, és szégyelltek volna beszélni róla.
A lányok manapság 6. és 7. osztályos korukban kezdenek menstruálni,
de a nemzeti tantervünk szerint
ezt csak a 8. és 9. osztályban tanítják.
És mivel ez egy tabu,
a tanárok végül úgyis átugorják a témát.
Az iskolában nem tanulnak róla,
a szülők nem beszélnek róla.
Hová fordulnak a lányok?
Két évtizeddel ezelőtt, és jelenleg...
semmi sem változott.
Megosztottam a tapasztalataimat Tuhinnal, és gondolkodtunk:
Mi lenne, ha készítenénk valamit,
ami segítene a lányoknak megérteni a menstruációjukat,
valamit, ami segít a szülőknek és tanároknak
kényelmesen beszélni a témáról?
A kutatásom alatt
számtalan történetet gyűjtöttem.
Lányok tapasztalatait a menzeszükről.
Ezek a történetek kíváncsivá és érdeklődővé tették őket,
hogy beszélhettek róla a zárt körükben.
És mi ezt akartuk elérni.
Akartunk valamit, ami kíváncsivá teszi a lányokat,
és a tanulás felé hajtja őket.
Ezeket a történeteket akartuk felhasználni a tanításra.
Eldöntöttük, hogy egy képregényt készítünk,
ahol a szereplők elmesélik ezeket a történeteket,
és szórakoztatóan és lebilincselően okítják a lányokat a menstruációról.
Hogy a pubertás különböző szintjén is képviseljék a lányokat,
ezért három karaktert készítettünk.
Pinki, akinek még nem jött meg,
Jiya, akinek a történet ideje alatt jön meg,
és Mira, akinek már korábban megjött.
Van egy negyedik szereplő, Priya Didi.
Rajta keresztül ismerik meg a lányok a felnőtté válás különböző aspektusait,
és a menstruációs higiéné részleteit.
A könyv készítése közben nagyon ügyeltünk,
hogy egyik kép se legyen elutasító,
vagy kulturálisan érzékeny.
A tesztolvasásoknál kiderült, hogy a lányok imádják a könyvet.
Lelkesen olvasták,
többet és többet megtudva a havi vérzésükről.
A szülők és tanárok nyugodtan beszéltek a témáról a lányoknak
a könyv segítségével,
és néha még a fiúk is érdeklődéssel olvasták.
(Nevetés)
(Taps)
A képregény segített egy olyan környezetet teremteni,
ahol a menstruáció nem volt többé tabu.
Sok önkéntes vitte magával ezt a könyvet, hogy oktasson,
és tudatossági workshopokat tartsanak India öt különböző államában.
Az egyik önkéntes fiatal szerzetesek oktatásához vitte el,
a Ladakh-beli kolostorba.
Elkészítettük a könyv végső verzióját, "Mestrupédia Képregény" címmel,
és tavaly szeptemberben adtuk ki.
És eddig
több, mint 4000 lányt oktattak a könyv segítségével Indiában és...
(Taps)
Köszönöm.
(Taps)
És tíz különböző országban.
Folyamatosan fordítjuk különböző nyelvekre,
és helyi szervezetekkel működünk együtt,
hogy más országokban is elérhető legyen.
India különböző részein 15 iskolában
a tanterv részévé tették a könyvet,
hogy ebből taníthassák a lányokat.
(Taps)
Lenyűgöz, hogy látom, ahogy önkéntesek,
egyének, szülők, tanárok, iskolaigazgatók
fognak össze,
hogy a közösségükben terjesszék a tudatosságot,
biztosítsák, hogy a lányok a megfelelő korban tanulhassanak róla,
és segítenek megtörni ezt a tabut.
Olyan jövőről álmodom, ahol a menstruáció nem egy átok,
nem egy betegség,
hanem egy üdvözlő változás egy lány életében.
És szeretném...
(Taps)
És szeretném
egy apró kéréssel zárni az itt lévő szülők felé.
Kedves szülők,
ha önök netán szégyenkeznek a menstruáció miatt,
akkor a lányuk is szégyenkezni fog.
Így, kérem, legyenek vérzés-pozitívak.
(Nevetés)
Köszönöm.
(Taps)