Dacă cineva te-ar numi gunoi,
probabil te-ai simţi ofensat,
dar din puncte de vedere ştiinţific s-ar putea să nu greșească.
Te-ai gândit vreodată de unde provine mâncarea ta?
Ai putea spune că provine de la plante, animale şi ciuperci,
dar probabil nu vrei să te gândeşti
la organismele putrede şi excrementele
ce au hrănit acele plante, animale şi ciuperci.
Într-adevăr, tu şi majoritatea materiei corpului tău
sunteți la o distanţă de doar doi sau trei pași
de lucruri precum mizeria din baltă.
Toate speciile din ecosistem,
de la creaturile unui recif la peştele din lac,
la leii din savană,
sunt, direct sau indirect, hrănite cu materie moartă.
Majoritatea materiei organice din corpul nostru,
dacă am putea merge pe urmele ei,
provine din CO2 şi apă prin fotosinteză.
Plantele utilizează energia soarelui
pentru a transforma dioxidul de carbon şi apa din mediu
în glucoză şi oxigen.
Apoi acea glucoză e transformată în molecule organice complexe
pentru a forma frunze, tulpini, rădăcini, fructe şi altele.
Energia din aceste molecule organice
susţine lanţurile alimentare cu care ne-am obişnuit.
Probabil ați văzut ilustraţii precum aceasta
sau aceasta.
Lanţurile alimentare verzi încep cu plantele ce cresc la baza lor.
Dar în ecosistemele terestre din viaţa reală,
mai puţin de 10% din plantă
este mâncată în timp ce este încă vie.
Dar cum rămâne cu restul de 90%?
Trebuie doar să te uiţi pe jos într-o zi de toamnă.
Plantele vii pierd părţile moarte:
frunze căzute, ramuri rupte şi chiar rădăcini de sub pământ.
Multe plante sunt norocoase să trăiască fără a fi mâncate,
ca într-un final să moară şi să lase rămăşiţe.
Ce se întâmplă cu aceste plante moarte, nemâncate, nedigerate,
ce reprezintă 90% din plantele terestre?
Acestea devin detritus,
baza aşa-numitului lanţ trofic brun,
care arată cam așa.
Ceea ce se întâmplă cu plantele
se întâmplă și cu celelalte organisme din lanţul trofic:
unele sunt mâncate de vii,
dar majoritatea sunt mâncate doar când sunt moarte şi putrede.
De-a lungul lanţului alimentar,
organismele vii lasă materie organică şi elimină deşeuri digestive
înainte să moară şi să-şi lase rămăşiţele să se descompună.
Atâta moarte sună cumplit, nu-i aşa?
Dar nu este.
Tot detritusul este într-un final consumat
de microbi şi alţi gunoieri,
formând astfel baza lanţului trofic brun
ce susţine multe alte organisme,
inclusiv pe noi.
Oamenii de știință au descoperit că detritusul
e o sursă de energie neaşteptat de mare,
alimentând majoritatea ecosistemelor naturale.
Dar interacţiunile din interiorul unui ecosistem
sunt mult mai complexe.
Un lanţ alimentar reprezintă singura cale a fluxului de energie.
Iar în interiorul oricărui ecosistem,
multe din aceste fluxuri sunt legate între ele
și formează o reţea de interacţiuni
sau o rețea trofică,
cu materie moartă ce susţine acea reţea la fiecare pas.
Rețeaua trofică re zultată e atât de interconectată
că aproape fiecare specie e la o distanţă de doar doi pași de detritus,
chiar şi noi oamenii.
Probabil nu mănânci ceva putred,
excremente sau gunoi din baltă în mod direct,
dar ceea ce mănânci tu probabil o face.
Multe animale pe care le mâncăm
fie se hrănesc singure direct cu detritus,
ca porcul, păsările, ciupercile, scoicile
sau pisica de mare şi altele,
fie sunt hrănite cu reziduuri animale.
Deci, dacă te gândeşti că natura este plină de resturi,
atunci ai dreptate.
Însă gunoiul unui organism e o comoară pentru altul
şi toată materia moartă în descompunere
asigură energia ce ne hrăneşte şi majoritatea vieţii pe pământ,
pe măsură ce trece prin rețeaua trofică.
Asta numesc eu hrană pentru minte.