Astăzi, materialele plastice sunt peste tot.
Tot plasticul își are originea în acest obiect mic,
care nici măcar nu este realizat din plastic.
Timp de secole, bilele de biliard erau făcute din fildeș de elefant.
Dar când vânatul excesiv a cauzat scăderea populațiilor de elefanți
în secolul XIX,
producătorii de bile de biliard au început să se uite după alternative,
oferind recompense uriașe.
Așadar, în 1863, un american numit John Wesley Hyatt a acceptat provocarea.
În următorii cinci ani, el a inventat un nou material numit celuloid,
realizat din celuloză, un compus găsit în lemn și paie.
Hyatt a descoperit curând că celuloidul nu rezolva problema bilelor de biliard;
materialul nu era îndeajuns de greu și nu sărea prea bine.
Dar putea fi colorat și se puteau aplica modele pe el
care să imite materiale mai scumpe, precum coralul,
carapace de broască țestoasă, chihlimbar și sidef.
El a creat ce a devenit cunoscut ca primul plastic.
Cuvântul „plastic” poate descrie orice material făcut din polimeri,
care sunt doar niște molecule mari ce constau din aceeași unitate repetată.
Asta include tot plasticul realizat de oameni,
dar și multe materiale găsite în lucrurile vii.
Dar în general, când oamenii se referă la plastic,
se referă de fapt la materiale sintetice.
Caracteristica comună este că sunt moi și maleabile
și pot fi modelate într-o formă anume.
Cu toate că e considerat oficial primul plastic,
celuloidul era foarte inflamabil, ceea ce făcea producția riscantă.
Așa că inventatorii au început să caute alternative.
În 1907, un chimist a combinat fenol,
un deșeu al gudronului de cărbune
și formaldehidă, creând un polimer nou dur numit bachelită.
Bachelita era mai puțin inflamabilă decât celuloidul, iar materiile prime
folosite la fabricare erau mai disponibile.
Bachelita a fost doar începutul.
În anii 1920, cercetătorii au dezvoltat comercial pentru prima dată polistirenul,
un plastic buretos folosit pentru izolare.
Curând a venit clorura de polivinil, sau vinilul, care era flexibil, dar dur.
Acrilicele creau panouri transparente,
rezistente la spargere care imitau sticla.
Iar în anii 1930 nailonul a ocupat o poziție centrală;
un polimer gândit pentru a imita mătasea, dar mult mai puternic.
Începând cu 1933, polietilena a devenit una dintre cele mai versatile
materiale plastice,
încă folosită astăzi pentru a realiza orice de la pungi, la sticle de șampon,
la veste anti-glonț.
Noile tehnologii de fabricație au acompaniat apariția de noi materiale.
Invenția tehnicii numită turnare prin injecție
a făcut posibilă inserarea materialelor plastice topite în mulaje de orice formă,
unde se vor întări rapid.
Asta a creat posibilitatea apariției de produse noi de diferite forme
și un mod ieftin și rapid de a produce materiale plastice în masă.
Oamenii de știință au sperat că acest material economic nou
va face obiectele odată inaccesibile, accesibile pentru mai mulți oameni.
În schimb, materialele plastice au fost folosite în al doilea Război Mondial.
În timpul războiului, producția de plastic în SUA s-a mărit de patru ori.
Soldații au purtat căști din plastic și pelerine rezistente la apă din vinil.
Piloții au stat în cabine din plexiglas, un plastic rezistent la spargeri
și s-au bazat pe parașute realizate din nailon rezistent.
După asta, companiile producătoare de plastic
care au apărut în timpul războiului și-au întors atenția
către produse pentru consumatori.
Plasticul a început să înlocuiască alte materiale ca lemnul, sticla și textilele
în mobilă, haine, pantofi, televizoare și radiouri.
Materialele plastice versatile au creat multe posibilități de ambalare,
concepute pentru a menține mâncarea și alte produse proaspete mai mult timp.
Dintr-o dată, existau saci de gunoi din plastic, folii din plastic,
sticle ce se pot turti din plastic, ambalaje de mâncare la pachet
și containere din plastic pentru fructe, legume și carne.
În câteva decenii, acest material versatil
a introdus ce a devenit cunoscut ca „secolul materialelor plastice”.
Chiar dacă secolul materialelor plastice a adus confort și eficacitate,
a creat probleme de mediu nemaivăzute.
Multe materiale plastice sunt realizate din resurse nereutilizabile.
Iar ambalajele din plastic sunt concepute pentru unică folosință,
dar unor materiale plastice le ia secole să se descompună,
creând acumulări uriașe de deșeuri.
În acest secol va trebui să ne concentrăm inovațiile ca să adresăm acele probleme,
prin reducerea utilizării plasticului, dezvoltarea plasticului biodegradabil
și găsirea de noi metode pentru a recicla plasticul deja existent.