Zdravím, ženy TEDu, jak to jde.
(Povzbuzování)
To je málo.
Zdravím, ženy TEDu, jak to jde?
(Povzbuzování)
Jsem Maysoon Zayid
a nejsem opilá,
ale doktor, který vedl můj porod, byl.
Do mé mámy řízl šestkrát
v šesti různých směrech
a v průběhu toho přidusil mé nebohé, maličké já.
Výsledkem je, že mám dětskou mozkovou obrnu,
což znamená, že se pořád třesu.
Koukejte.
Je to vyčerpávající. Jsem jak Shakira, Shakira
na schůzce s Muhammadem Alim.
(Smích)
DMO není dědičná.
Není to vrozená vada. Nemůžete se tím nakazit.
Nikdo neproklel dělohu mé matky,
a taky to nemám z toho, že by moji rodiče byli bratranec a sestřenice,
což jsou.
(Smích)
Přihodí se to jako nehoda,
jako se to stalo mně při porodu.
Teď vás musím varovat, nejsem inspirativní
a nechci, aby mě kdokoliv v této místnosti
litoval,
protože v jistých chvílích svého života
jste snili o tom být postižený.
Pojďte se mnou na projížďku.
Je Štědrý den, jste v obchoďáku,
jezdíte kolem dokola a hledáte místo, kde zaparkovat –
a co vidíte?
Šestnáct prázdných míst pro lidi s handicapem.
A říkáte si, „Bože, nemůžu prostě
být aspoň trochu postižený?“
(Smích)
A taky vám chci říct,
že mám 99 problémů a obrna je jen jeden z nich.
Kdyby existovala Olympiáda utlačovaných,
vyhrála bych zlatou.
Jsem Palestinka, muslimka, žena, postižená
a žiju v New Jersey.
(Smích) (Potlesk)
Pokud se teď necítíte lépe, možná byste měli.
Bydlím v Cliffside Park v New Jersey.
Vždycky se mi líbilo,
že mé rodné město a mé postižení
mají stejné iniciály. (DMO je v angličtině C.P.)
A taky jsem milovala, že když jsem chtěla jít
ze svého domu do New York City, tak jsem mohla.
Mnoho lidí s DMO nemůžou chodit,
ale moji rodiče nevěřili v „nemůžu“.
Mantra mého otce bylo:
„To dáš. Jo, to (čar)dáš.“
(Smích)
Tak když moje tři starší sestry vytíraly podlahu,
já jsem vytírala podlahu.
Když moje tři starší sestry chodily do státní školy,
moje rodiče zažalovali vzdělávací systém,
díky čemuž jsem chodila taky,
a když jsme všechny neměly samé jedničky,
dostaly jsme bačkorou.
(Smích)
Otec mě naučil chodit, když mi bylo pět,
tím, že pokládal moje paty na své nohy
a prostě chodil.
Jiná taktika byla, že přede mnou mával
dolarovou bankovkou a nechal mě ji chytat.
(Smích)
Striptérka tam někde uvnitř mě byla silná…
(Smích)
Jo. Ne, do prvního dne školky
jsem chodila jako šampión,
který schytal trošku moc úderů.
Když jsem vyrůstala, bylo v našem městě jenom šest Arabů
a všichni to byli moji příbuzní.
Teď je ve městě 20 Arabů
a pořád jsou to všichni moji příbuzní. (Smích)
A nemyslím si, že si někdo všiml, že nejsme Italové.
(Smích) (Potlesk)
Tohle bylo před 11. zářím a před tím, než si politici mysleli,
že je vhodné používat „Nesnáším muslimy“
jako slogan ve volební kampani.
Lidi, se kterými jsem vyrostla, neměli s mojí vírou vůbec žádný problém.
I když se dost báli,
že během ramadánu umřu hlady.
Vysvětlovala jsem jim, že mám dost tuku na to,
abych přežila tři dlouhé měsíce,
takže půst od rozbřesku do západu slunce byl třešnička na dortu.
Taky jsem stepovala na Broadwayi.
Jo, na Broadwayi. Šílený! (Potlesk)
Rodiče si nemohli dovolit mi platit fyzioterapii,
tak mě poslali do taneční školy.
Naučila jsem se tancovat na podpatcích,
což znamená, že umím chodit na podpatcích.
A jsem z Jersey,
kde si dáváme záležet, abychom byli šik,
takže když kamarádky nosily podpatky, tak já taky.
A když kamarádi odjeli a trávili letní prázdniny
na pobřeží, tak já ne.
Já trávila léto ve válečném pásmu,
protože moji rodiče se báli,
že kdybychom se nevrátili do Palestiny
každé léto,
vyrostla by z nás Madonna.
(Smích)
Letní prázdniny často spočívaly v tom,
že se mě snažil táta vyléčit,
takže jsem pila jelení mléko,
podstupovala jsem baňkování,
byla jsem potápěna do Mrtvého moře,
a pamatuju si, jak voda pálila v očích
a myslela jsem si „Funguje to! Funguje to!“
(Smích)
Jeden zázračný lék, který jsme našli, byla jóga.
Musím říct, je to strašně nudné,
ale než jsem dělala jógu,
byla jsem komik na stojáka, který neuměl stát.
A teď umím stát na hlavě.
Moji rodiče podporovali tu představu,
že zvládnu všechno,
že žádný sen není nemožný,
a můj sen byl
hrát v seriálu General Hospital.
Během pozitivní diskriminace jsem chodila na vysokou
a získala krásné stipendum na ASU,
Arizonskou státní univerzitu,
protože jsem splňovala všechny parametry.
Byla jsem jako zvířátko lemur divadelního oddělení.
Všichni mě milovali.
Dělala jsem úkoly ne tak chytrým dětem,
dostala jsem jedničky ze všech svých předmětů,
jedničky ze všech jejich předmětů.
Vždycky, když jsem hrála scénu
ze Skleněného zvěřince,
moji profesoři plakali.
Ale nikdy jsem nedostala roli.
Konečně, když jsem školu končila,
ASU se rozhodla udělat představení nazvané
„They Dance Real Slow in Jackson“.
Je to hra o dívce s DMO.
Já byla dívka s DMO.
Ze střech jsem volala
„Konečně dostanu roli!
Mám mozkovou obrnu!
Konečně volná! Konečně volná!
Díky Bože všemohoucí, jsem konečně volná!“
A tu roli jsem nedostala. (Smích)
Dostala ji Sherry Brown.
Přiřítila jsem se k vedoucí divadelního oddělení
a hystericky jsem řvala, jako kdyby mně někdo zastřelil kočku,
a ptala se jí proč
a ona že to bylo,
protože si mysleli, že bych nezvládla kaskadérské scény.
Řekla jsem: „Promiňte, ale když já nezvládnu kaskadérské kousky,
tak je nezvládne ani postava, kterou bych hrála.“
(Smích) (Potlesk)
To byla role, pro níž jsem byla doslova narozená,
a oni ji dali, oni ji dali herečce bez mozkové obrny.
Vysoká škola byla podobná jako život potom.
Hollywood má hnusnou historii
obsazování nepostižených herců,
aby na plátně hráli postižené.
Po promoci jsem se vrátila domů
a moje první obsazení byl
komparz v mýdlové opeře.
No plnil se mi sen.
A věděla jsem, že si hned polepším
od „ženské ve fastfoodu“ k „praštěné nejlepší kámošce“.
Ale místo toho jsem zůstala opěvovaný kus nábytku,
který jste poznali jen podle mého týlu,
a bylo mi jasné,
že vedoucí castingu neobsazují
objemné, etnické, postižené herce.
Obsazovali jen bezvadné lidi.
Ale byly tady výjimky.
Vyrostla jsem koukáním na Whoopi Goldbergovou,
Roseanne Barrovou, Ellen,
a všechny z těchto žen měly jednu věc společnou:
byly komičky.
Tak jsem se stala komikem.
(Smích) (Potlesk)
Můj první úkol bylo vozit slavné komiky
z New York City na vystoupení do New Jersey
a nikdy nezapomenu výraz toho prvního,
kterého jsem vezla, a on si uvědomil,
že zrychluje na dálnici v New Jersey
s holkou s DMO, která řídí.
Vystupovala jsem v klubech po celé Americe,
taky jsem vystupovala v arabském světě na Středním Východě
bez cenzury a nezahalená.
Někteří říkají, že jsem první
komik na stojáka v arabském světě.
Nerada se považuju za první,
ale vím, že nikdy neslyšeli
tu sprostou fámu, že ženy nejsou vtipné,
a považují nás za k popukání.
V roce 2003 jsme s bratrem od jiné matky a otce
Deanem Obeidallahem začali
Newyorský arabsko-americký festival komedie
a ten nyní probíhá desátým rokem.
Naším cílem bylo změnit záporný obraz
arabských Američanů v médiích
a taky připomínat vedoucím castingu,
že jihoasijský a arabský není synonymum.
(Smích)
Udělat z arabského střední proud bylo mnohem, mnohem jednodušší
než zdolat výzvu
stigmatu postižených.
Můj průlom nastal v roce 2010.
Byla jsem pozvaná jako host
do kabelové zpravodajské show
„Countdown With Keith Olbermann“.
Vstoupila jsem a vypadala jsem při tom, jako bych si vyšla na ples,
a oni mě zavlekli do studia
a posadili mě na jezdící, točící se židli.
Podivala jsem se na stage managerku a říkám:
„Promiňte, nemohla bych dostat jinou židli?“
A ona se na mě podívala a říká
„Pět, čtyři, tři, dva...“
A šlo to živě, že jo.
Takže jsem se tiskla k moderátorskému stolku,
abych se během výstupu neodkutálela ze záběru
a když interview skončilo, byla jsem úplně bez sebe.
Konečně jsem dostala svou šanci a promarnila ji
a věděla jsem, že už mě nikdy znovu nepozvou.
A nejen že mě pan Olbermann znovu pozval,
dělala jsem pak příspěvky na plný úvazek
a taky mi připevnil židli k zemi.
(Smích) (Potlesk)
Jedna vtipná věc, kterou jsem se naučila
při natáčení s Keithem Olbermannem,
byla, že lidé na internetu jsou parchanti.
Lidé říkají, že děti jsou kruté,
ale nikdy se mi nikdo jako dítěti nebo jako dospělé neposmíval.
Najednou bylo moje postižení na webu terčem kritiky.
Dívala jsem se na klipy online
a viděla komentáře
"Hele, na co se tak třese?"
„Hele, je retardovaná?“
A můj oblíbený: „Chudinka teroristka, má pusu jak gumák.
Co se jí stalo?
Opravdu bychom se za ni měli modlit.“
Jeden z komentářů dokonce navrhoval,
abych si přidala postižení do titulků:
scenáristka, komička, obrna.
Postižení je tak viditelné jako rasa.
Pokud člověk na vozíku nemůže hrát Beyoncé,
tak Beyoncé nemůže hrát člověka na vozíku.
Postižení jsou největší –
Jo, pořádný potlesk. No tak.
(Potlesk)
Lidé s postižením jsou největší menšinou
na světě a jsme nejvíce přehlíženi
v zábavním průmyslu.
Doktoři říkali, že nebudu chodit,
ale jsem tu před vámi.
Ale myslím, že kdybych vyrostla na sociálních médiích,
tak by tomu tak nebylo.
Doufám, že společně
dokážeme vytvořit mnohem pozitivnější obraz
postižení v médiích a v každodenním životě.
Možná kdyby tu byl pozitivnější obraz,
tak by to tolik nepodporovalo nenávist na internetu.
A nebo taky ne.
Možná je stále potřeba celá vesnice,
aby vychovala naše děti dobře. (Lidové přísloví)
Moje křivolaká cesta mě zavedla
na některá velkolepá místa.
Šla jsem po červeném koberci
po boku mýdlové divě Susan Lucciové
a ikonické Lorraine Arbusové.
Hrála jsem ve filmu s Adamem Sandlerem
a pracovala se svým idolem,
úžasným Davem Matthewsem.
Procestovala jsem svět jako hvězda pořadu
Arabs Gone Wild (Arabové šílí).
Byla jsem zástupcem
reprezentujícím obří stát New Jersey
na shromáždění Demokratické strany v roce 2008. (volba kandidátů na prezidenta USA)
Založila jsem Maysoon's Kids (Maysooniny děti),
charitu, která se snaží
dát dětem palestinských uprchlíků
aspoň kus takové šance, jakou moji rodiče dali mně.
Ale ta chvíle, která vyniká nejvíc,
– před tímto momentem –
(Smích) (Potlesk)
chvíle, která vyniká nejvíc,
byla, když jsem vystupovala
pro muže, který se vznáší jako motýl
a štípe jako včela,
má Parkinsona a třese se jak já celá,
Muhammada Ali-a.
(Potlesk)
To bylo jedinkrát,
kdy mě táta viděl vystupovat naživo
a tuhle řeč věnuji jeho památce.
(Mluví arabsky)
Jmenuji se Maysoon Zayid
a když já to (čar)dám, ty to taky (čar)dáš.
(Potlesk)