Якось був час, коли жителі півночі співали
Про їхнього короля:
більше хлопця ніж чоловіка
Більше щеня ніж вовк,
з холодом королівства у його очах
Він порушив клятву дану лордові близнюків:
Одружився на незнайомці, красуні, але обіцянка була
Тому лорд Фрей вимагав нареченого як компроміс
І ліс стогнав
Річний вітер м'яко тужив
"О, король на півночі не знає як проходить червоне весілля
Що ж, бенкет був багатий і спів мелодійний
І Старків вовки, вони вили під їхнім північним місяцем
Такі гучні були їхні плачі, що заглушили замкнення дверей
Леді Кейтлін сама мала Річне гостре вухо
Почула танці, що змінились на Рейни із Кастамере
По її шкірі і кістках пройшлась тінь сумніву
І ліс стогнав
Річний вітер м'яко тужив
"О, король на півночі скоро знатиме як проходить червоне весілля"
Були стріли і кинджали, і дотик їхній спалював;
З гравців у вбивць миттєво перетворились
І іноземка королева перша впала від ножа
З двома стрілами в тілі, король поповз до неї
Коли його мати, вона благала лорда змилуватись
Але він взяв їхнє слово і порушити його означало не мати права на життя
І ліс стогнав
Річний вітер м'яко тужив
"О, король на півночі, тепер він знає як проходить червоне весілля"
Лорд Болтон наблизився, з випадом у Робове серце
Він передав йому Ланістерів левове вітання
І мати короля ридала, його останнє слово покликало її до нього
Вона нічого не відчувала перерізаючи горло леді Фрей
І вона не відчувала більше нічого, коли перерізали її власне
"Північ пам'ятатиме", вона подумала, "І забере ваші життя"
І ліс стогнав
Тепер вовки лежать внизу
О король на півночі, якби ж він знав
Як проходить червоне весілля
І ліс стогнав
Але північ, чекайте: вони знають
Що одного дня кров, яку вони винні,
Потече біля їхніх підошв
Ланістери передають їхнє вітання