1905-ben Alfred Binet és Théodore Simon pszichológusok megalkottak egy tesztet
az iskolában tanulási nehézségekkel küzdő gyerekeknek Franciaországban.
A teszt azt hivatott megmutatni, melyik gyereknek van szüksége
személyre szabott figyelemre, és a módszer az IQ-tesztek alapja lett.
A 19. század végétől kezdve
a kutatók azt feltételezték, hogy a kognitív képességek,
pl. a szövegértés, a munkamemória és a vizuális-térbeli készségek adják
az alapvető általános intelligenciát, vagyis a g-faktort.
Simon és Binet egy sor tesztet alkotott meg ezen készségek mérésére,
és az eredményeket egyetlen pontszámban adták össze.
A kérdéseket az egyes korosztályokhoz igazították,
így egy gyerek pontszáma azt mutatta, hogyan teljesít kortársaihoz képest.
Ha a pontszámot elosztjuk az életkorral és az eredményt megszorozzuk százzal,
az intelligenciahányadost, az IQ-t kapjuk eredményül.
Manapság a 100 jelenti az átlagot egy mintanépességben,
és a népesség 68%-ának pontszáma 100-tól 15 ponton belülre esik.
Simon és Binet azt gondolták,
hogy a tesztjük által mért készségek fejezik ki az általános intelligenciát.
Akkor sem volt, és ma sem létezik
elfogadott definíciója az általános intelligenciának.
Emiatt mindenki szabadon használhatta a tesztet
az intelligenciáról alkotott saját elképzeléseinek szolgálatában.
A teszt, amivel eredetileg azt vizsgálták, kinek kell segítség a tanulásban,
hamarosan arra szolgált, hogy az embereket más módon osztályozzák,
sokszor nagyon hibás ideológiák igazolására.
Először az USA-ban a II. világháború idején
alkalmazták szélesebb körben, mikor a hadsereg az IQ-teszttel
osztályozta és válogatta az újoncokat a tiszti képzésre.
Akkoriban sokan hittek a fajegészségtanban,
mely szerint a kívánatos és nem kívánatos tulajdonságokat
lehet és szükséges is irányítani az emberekben szelektív szaporítással.
Több probléma is volt ezzel a gondolatmenettel,
többek között az, hogy az intelligencia nemcsak hogy állandó és öröklött,
de rasszhoz is kötött.
A fajegészségtan zászlaja alatt
a kutatók a hadsereg kezdeményezésének eredményeit arra használták,
hogy tévesen azt állítsák, bizonyos faji csoportok
intellektuálisan mások felett állnak.
Figyelmen kívül hagyva, hogy a tesztelt újoncok többsége
az USA-ba nemrég érkezett immigráns volt –
akik iskolázatlanok voltak, és nyelvi nehézségekkel küzdöttek –,
felállították az etnikumok téves intelligencia-sorrendjét.
A fajegészségtan és az IQ-tesztek találkozása nemcsak a tudományra,
hanem a politikára is hatással volt.
1924-ben Virginia állam olyan szabályt hozott,
mely lehetővé tette az alacsony IQ-jú emberek kényszersterilizálását.
Ezt a döntés az Amerikai Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága is helybenhagyta.
A náci Németországban a kormány engedélyezte
az alacsony IQ-jú gyerekek meggyilkolását.
A holokauszt és a polgárjogi mozgalom után
az IQ-tesztek diszkrimináló alkalmazását
morális és tudományos alapon is megkérdőjelezték.
A tudósok elkezdtek bizonyítékot gyűjteni a környezet IQ-ra gyakorolt hatásairól.
Például, az IQ-teszteket rendszeresen módosították a 20. század folyamán,
és az új generációk mindig magasabb eredményt értek el a régi teszteken,
mint bármely előző generáció.
Ez a Flynn-effektus néven ismert jelenség túl gyorsan történt ahhoz,
hogy az evolúció során öröklődő tulajdonságok okozzák.
Az ok inkább a környezet volt:
fejlettebb oktatás, jobb betegellátás és élelmezés.
A 20. század közepén
a pszichológusok megpróbálták az IQ-teszteket
az intelligenciamérésen kívül másra is használni,
főként skizofrénia, depresszió és más pszichés zavarok értékelésére.
Ezek a diagnózisok részben az értékelők klinikai megítélésére hagyatkoztak,
és az IQ meghatározására szánt tesztek egy részét használták.
A későbbi kutatások szerint ezek nem adnak klinikailag hasznos információt.
Manapság az IQ-tesztek sok, a kezdeti tesztekhez hasonló elemet
és kérdéstípust tartalmaznak,
viszont jobb technikáink vannak a tesztek hibáinak megállapítására.
Már nem használják őket pszichés zavarok diagnosztizálására.
De van egy hasonlóan problémás gyakorlat, mely egyes altesztek eredményét
tanulási nehézségek megállapítására használja,
sok szakértő tanácsa ellenére.
Pszichológusok szerte a világban még mindig használják az IQ-teszteket
értelmi fogyatékosság megállapítására,
és az eredményeket a megfelelő oktatási támogatás,
munkahelyi képzés és gondozás meghatározására használják.
Az IQ-tesztek eredményeit szörnyű politikai döntések
és tudományosan nem megalapozott ideológiák alátámasztására használták.
Ez nem jelenti azt, hogy maga a teszt értéktelen.
Valójában kiválóan méri a logikai és problémamegoldó készségeket,
melyeket mérni hivatott.
De ez nem egyenlő valaki potenciáljának mérésével.
Habár sok bonyolult politikai, történelmi, tudományos
és kulturális probléma lengi körül az IQ-teszteket,
egyre több tudós egyetért ezzel,
és elutasítja azt a nézőpontot, mely szerint az embereket lehet
egyetlen számmal osztályozni.