Godine 1905. psiholozi Alfred Binet i Théodore Simon
osmislili su test za djecu s poteškoćama u učenju u Francuskoj.
Osmislili su ga kako bi utvrdili kojoj djeci treba posebna pažnja.
Njihova je metoda postala temeljem IQ testova.
Početkom 19. stoljeća,
istraživači su mislili kako kognitivne sposobnosti,
kao što su verbalno zaključivanje, radno pamćenje i prostorne vještine,
odražavaju opću inteligenciju, to jest G-faktor.
Simon i Binet osmislili su skup testova kojima su mjerili te sposobnosti.
Uspjehe su spojili u jedinstven rezultat.
Pitanja su prilagodili svakoj dobnoj skupini,
a rezultati su odražavali sposobnosti djeteta s obzirom na vršnjake.
Broj su bodova podijelili s godinama te su to pomnožili sa 100.
Tako su dobili kvocijent inteligencije, to jest IQ.
Danas je rezultat od 100 prosjek za uzorak populacije,
a 68 % populacije odskače od prosjeka za 15 bodova.
Simon i Binet smatrali su da će vještine koje ispituju
odražavati opću inteligenciju.
Čak ni tada, kao ni sada,
nije postojala općeprihvaćena definicija inteligencije.
To je omogućilo ljudima da test koriste
kako bi mjerili inteligenciju prema vlastitim pretpostavkama.
Test je bio osmišljen kako bi se pronašla djeca kojima je trebala pomoć pri učenju,
no ubrzo se počeo koristiti za razvrstavanje ljudi na druge načine.
Oni su često bili temeljeni na problematičnim ideologijama.
Testiranje većeg broja ljudi prvi je puta provedeno u SAD-u
tijekom Prvog svjetskog rata kada je vojska IQ testovima
razvrstavala kadete i provjeravala ih prije vojne obuke.
Tada su mnogi ljudi vjerovali u eugeniku,
ideju da se poželjna i nepoželjna genetska svojstva
mogu i moraju kontrolirati selektivnim parenjem.
Ta je ideja problematična
jer uključuje stav da je inteligencija nepromjenjiva i naslijeđena
te povezana s rasom čovjeka.
Pod utjecajem eugenike,
neki su znanstvenici na temelju rezultata ispitivanja
pogrešno tvrdili da su određene rase
intelektualno sposobnije od drugih.
Nisu razmotrili da su brojni ispitanici
tek nedavno migrirali u SAD
te nisu učili engleski ili bili s njime u doticaju.
Tako su stvorili pogrešnu hijerarhiju inteligencije različitih etničkih skupina.
Ispreplitanje eugenike i IQ testova utjecalo je na znanost
i na politiku.
Godine 1924. Virginia je stvorila politiku
kojom je sterilizacija ljudi s lošim rezultatima postala legalna.
Tu je odluku podržao Vrhovni sud SAD-a.
Nacisti su odobravali ubijanje djece
zbog niskog broja bodova.
Nakon holokausta i pokreta za ljudska prava,
zbog korištenja u svrhe diskriminacije,
mnogi su preispitivali moralnost i znanstvenu utemeljenost testova.
Znanstvenici su počeli pronalaziti dokaze za utjecaj okoline na inteligenciju.
Na primjer, znanstvenici su prilagođavali testove tijekom 20. st.
te su nove generacije imale bolje rezultate na starim testovima
od prethodnih generacija.
Taj se fenomen zove Flynnov efekt.
Dogodio se brzo, nije mogao biti uzrokovan nasljednim evolucijskim osobinama.
Zapravo, uzrok je najvjerojatnije bila okolina:
bolje obrazovanje, bolje zdravstvo i bolja prehrana.
Sredinom 20. stoljeća,
psiholozi su pokušali koristiti IQ testove
ne samo kako bi procijenili inteligenciju,
već i za dijagnozu shizofrenije, depresije i drugih poremećaja.
Dijagnoze su bile temeljene na kliničkoj procjeni,
a djelomično su uključivale i rezultate IQ testova.
Kasnija su istraživanja pokazala da takva metoda nije korisna u praksi.
Danas se IQ testovi sastoje od brojnih elemenata i vrsta pitanja
sličnih onima iz ranih testova.
Sada ipak imamo bolje mogućnosti za prepoznavanje pristranosti u testu.
Više se ne koriste za utvrđivanje mentalnih bolesti.
I dalje postoji problem korištenja rezultata takvih testova
za dijagnozu poteškoća u učenju.
Stručnjaci tu metodu ne preporučuju.
Psiholozi diljem svijeta i dalje koriste IQ testove
kako bi utvrdili mentalnu retardaciju.
Rezultatima se mogu odrediti
prigodne metode za pomoć u obrazovanju, obuci za posao i stanovanju u zajednici.
Rezultati IQ testova bili su opravdanje za brojne užasavajuće politike
i ideologije bez znanstvenog utemeljenja.
To ne znači da je sam test beskoristan.
Zapravo je koristan za mjerenje vještina zaključivanja i rješavanja problema
za koje je osmišljen.
To ne može biti uspoređeno s mjerenjem potencijala osobe.
Postoje brojni složeni politički, povijesni, znanstveni
i kulturni problemi u povijesti IQ testova.
S time se slaže sve veći broj znanstvenika.
Također poriču da se ljudi mogu svrstati u skupine na temelju običnog broja.