În 1996, 56 de voluntari au participat într-un studiu
pentru testarea unui analgezic numit Trivaricaine.
Fiecărui subiect i s-a acoperit un deget arătător cu acest analgezic,
dar nu și celălalt.
Apoi, ambele degete au fost strânse cu clame.
Subiecții au raportat că degetul tratat durea mai puțin decât cel netratat.
Nu ar trebui să fie surprinzător,
doar că Trivaricaine nu era un analgezic,
ci doar o născocire, fără proprietăți analgezice.
Ce i-a determinat pe studenți să creadă că acest medicament a funcționat?
Răspunsul este efectul placebo,
un fenomen neexplicat,
în care medicamentele, tratamentele și terapiile ce n-ar trebui să aibă efect
și sunt adesea false,
în mod miraculos, fac oamenii să se simtă mai bine.
Medicii folosesc termenul placebo din anii 1700,
când au înțeles puterea pseudo-pilulelor în ameliorarea simptomelor.
Acestea se administrau când nu se găsea medicație potrivită
sau dacă pacientul își imagina că e bolnav.
Cuvântul placebo înseamnă „voi face pe plac” în latină,
făcând referire la istoria pacienților cu tulburări.
Pentru a fi convingător, placebo trebuia să imite tratamentul real,
așa că a ajuns să ia forma pastilelor de zahăr,
a injecțiilor cu apă,
și chiar a operațiilor false.
Curând, doctorii au realizat că mai era o utilitate în a-i păcăli așa pe oameni:
în studiile clinice.
Până în 1950, cercetătorii foloseau placebo
pentru testarea noilor tratamente.
Pentru evaluarea unui nou medicament,
jumătate din pacienții din studiu primeau pastila reală.
Cealaltă jumătate primea placebo care arată identic.
Din moment ce pacienții nu știau dacă au primit tratamentul real sau fals,
rezultatele nu erau părtinitoare,
așa credeau cercetătorii.
Dacă medicamentul real avea rezultate superioare față de placebo,
însemna că era eficient.
Astăzi, nu se mai folosește placebo în acest mod din motive etice.
Dacă e posibil, se compară noul medicament cu o versiune anterioară,
sau cu alt medicament existent,
e mai bine decât să nu dai niciun tratament,
mai ales dacă pacienții suferă de boli grave.
În aceste cazuri, placebo este folosit pentru ajustarea precisă a studiului
astfel încât să poată fi comparate efectele noului medicament
în raport cu cel vechi sau alternativ.
Bineînțeles, știm că folosirea placeboului are propria influență.
Datorită efectului placebo,
pacienților li s-au ameliorat simptome cauzate de numeroase boli
printre care probleme de inimă,
astm,
și dureri severe,
deși tot ce au primit a fost un pseudo-medicament sau o operație falsă.
Încă încercăm să aflăm de ce.
Unii consideră că în loc să fie real,
efectul placebo este confundat cu alți factori,
adică pacienții oferă rezultate false, pentru a-i mulțumi pe doctori.
Pe de altă parte,
cercetătorii consideră ca dacă o persoană crede că un pseudo-tratament e real,
așteptările de vindecare declanșează factori psihologici
care le ameliorează simptomele.
Placebo-urile par să cauzeze schimbări măsurabile ale tensiunii arteriale,
ritmului cardiac,
și eliberarea de substanțe ce reduc durerea, cum ar fi endorfinele.
Asta explică de ce subiecții din studiile despre durere simt o ameliorare.
Placebo poate chiar reduce nivelul hormonilor de stres,
cum ar fi adrenalina,
care alină efectele nocive ale unor boli.
Nu ar trebui atunci să celebrăm beneficile bizare a placebo-ului?
Nu neapărat.
Dacă cineva consideră că un tratament fals l-a vindecat,
ar putea să piardă ocazia de a încerca medicamente sau terapii
care s-a demonstrat că funcționează.
În plus, efectele pozitive adesea dispar după un timp.
Placebo poate afecta rezultatele clinice,
fapt care îi motivează și mai tare pe cercetători să descopere
de ce au un asemenea impact asupra noastră.
Contrar cunoștințelor pe care le avem despre corpul uman,
rămân unele mistere ciudate,
cum ar fi efectul placebo.
Ce alte minunății nedescoperite mai avem?
E ușor să investigăm lumea din jurul nostru
și să uităm că unul dintre cele mai fascinante subiecte
se află chiar în spatele ochilor noștri.