ב-1996, 56 מתנדבים השתתפו במחקר
שבחן משכך כאבים חדש בשם טריבריקיין.
בכל משתתף, אצבע מורה אחת כוסתה במשכך הכאבים החדש
ובשניה לא נגעו.
ואז לחצו את שתיהן במלחציים כואבות.
הנבדקים דיווחו שהאצבע המטופלת כאבה פחות מהלא מטופלת.
זה לא אמור להפתיע אותנו.
חוץ מהעובדה שטריבריקיין כלל לא היתה משככת כאבים,
אלא רק משחה מזוייפת ללא כל תכונות של שיכוך כאבים.
מה גרם לסטודנטים להיות בטוחים שהתרופה המדומה הזו עבדה?
התשובה נמצאת באפקט הפלצבו,
תופעה לא מוסברת
בה תרופות וטיפולים שלא אמורים להשפיע,
ובדרך-כלל אינם אמיתיים,
גורמים לאנשים להרגיש טוב יותר, למרבה הפלא.
רופאים השתמשו במונח פלצבו מאז המאה ה-18,
כשהם הבינו את כוחן של תרופות מזויפות בהקלה על סימפטומים של אנשים.
אלה ניתנו כשהתרופות המתאימות לא היו זמינות,
או אם מישהו דימין שהוא חולה.
למעשה, פירוש המילה פלצבו בלטינית הוא: "אספק את הרצון",
מה שמרמז על הסטוריה של ריצוי חולים מוטרדים.
פלצבו היה חייב לדמות את הטיפול האמיתי כדי להיות משכנע,
לכן הוא ניתן בצורת כדורי סוכר,
זריקות מלאות מים,
או אפילו ניתוחים מדומים.
במהרה, רופאים הבינו שהיה עוד שימוש להטעיה הזו:
בניסויים קליניים.
עד שנות ה-50, חוקרים השתמשו בפלצבו ככלי סטנדרטי
כדי לבחון טיפולים חדשים.
כדי להעריך תרופה חדשה, לדוגמה,
חצי מהחולים בניסוי קיבלו תרופה אמיתית.
החצי השני קיבל פלצבו שנראה אותו הדבר.
מאחר והחולים לא ידעו אם הם קיבלו את התרופה האמיתית או המדומה,
התוצאה לא היתה מוטה,
כך האמינו החוקרים.
כך אם התרופה החדשה הראתה שיפור משמעותי מול הפלצבו,
היא היתה מוכחת כאפקטיבית.
היום, זה פחות נפוץ להשתמש בפלצבו בדרך זו בגלל שיקולים אתיים.
אם אפשר להשוות תרופה חדשה מול גרסה ישנה,
או מול תרופה קיימת אחרת,
זה עדיף על לא לתת למישהו טיפול בכלל,
במיוחד אם יש להם מחלה חמורה.
במקרים האלה, פלצבו נמצא הרבה פעמים כבקרה כדי לכוונן את המבחן,
כך שהאפקט של התרופה החדשה מול הישנה או מול תרופה אלטרנטיבית
ניתן להימדד במדוייק.
אבל כמובן, אנחנו יודעים שלפלצבו יש גם השפעה משלו.
תודות לאפקט הפלצבו
חולים חוו הקלה ממגוון של בעיות,
כולל בעיות לב,
אסתמה,
וכאב חמור,
למרות שכל מה שהם קיבלו היה תרופה מזוייפת או ניתוח מדומה.
אנחנו עדיין מנסים להבין איך זה קורה.
יש המאמינים שפלצבו אינו אמיתי,
אלא שמבלבלים בינו לבין סיבות אחרות,
כמו הרצון של חולים לרצות את הרופאים על ידי דיווח מזוייף של שיפור.
מצד שני,
חוקרים חושבים שאם אדם מאמין שטיפול מזוייף הוא אמיתי,
הציפיות שלהם להחלמה למעשה מפעילות גורמים פיזיולוגיים
שמשפרים את הסימפטומים שלהם.
נראה שפלצבו מסוגל לגרום לשינוי מדיד בלחץ הדם,
בדופק,
ובשחרור כימיקלים מפחיתי כאב, כמו אנדורפינים.
זה מסביר למה אנשים במחקרי כאב הרבה פעמים אומרים שפלצבו מקל על חוסר הנוחות שלהם.
פלצבו אולי אפילו מפחית את הורמוני הלחץ,
כמו אדרנלין,
דבר היכול להאט את ההשפעות המזיקות של מחלה.
אז לא כדאי לחגוג את התועלות המוזרות של הפלצבו?
לא בהכרח.
אם מישהי מאמינה שטיפול מזוייף יכול לרפא אותה,
היא אולי תפספס תרופה או טיפול שתועלתם הוכחה.
וגם, ההשפעה החיובית אולי תעלם עם הזמן,
וכך קורה הרבה פעמים.
פלצבו גם מטשטש תוצאות קליניות,
וזה דוחף את הממדענים לגלות
איך הם משפיעים עלינו כל-כך.
למרות כל מה שאנחנו יודעים על הגוף האנושי,
יש עדיין כמה דברים מוזרים ומסתוריים,
כמו אפקט הפלצבו.
אז אילו פלאים אחרים בלתי ידועים עדיין נמצאים בנו?
זה קל לחקור את העולם סביבנו
ולשכוח שאחד הנושאים הכי מרתקים שבו
נמצא ממש מאחורי עינינו.