Bun găsit tuturor! Dumnezeu să vă binecuvânteze!
Vă mulțumesc pentru prezență!
Am o reflecție pentru voi astăzi pe care am intitulat-o
Necredința Generației Z.
Dar înainte de a mă lansa în această discuție despre această generație unică,
mă întreb dacă ați descărcat noua aplicație PNP din magazinul de aplicații
sau din Magazinul Google.
Sper că da!
Cred că o veți găsi incredibilă și resursele sunt abundente
pentru creștere dumneavoastră spirituală și sper că ne veți ajuta prin alegerea
de a deveni un donator lunar pentru PNP, din moment ce totul este acum gratuit
pe platforma noastră.
Desigur că ”am căzut de pe o stâncă” cu privire la venituri
și trebuie să ne consolidăm prin dobândirea de donatori lunari
care se vor ruga pentru noi și vor face donații.
Motivul pentru care am adus în discuție această problemă a Generației Z
și că o abordez, este pentru că recent am dat un interviu
unei minunate formatoare de opinie pe rețele sociale din Generația Z.
Ea a venit să mă intervieveze cu echipa ei
despre unele dintre particularitățile Generației Z,
în special despre realitatea că Gen Z este cea mai puțin religioasă,
cea mai puțin atașată de credință din toate generațiile americane.
Acest lucru este ceva care a deranjat-o pe gazdă și s-a gândit că eu aș putea
aduc ceva lămuri cu ceva la asta.
Este adevarat că Gen Z, care e formată din oameni născuți între 1997 și 2012,
așa că cei mai mari din Gen Z s-ar putea găsi spre sfârșitul vîrstei de 20,
sau să aiba abia 12 ani, deci în acest interval de vârste se încadrează.
Acest segment demografic, care reprezintă aproximativ 20%
din populația SUA, are cel mai mare procent de neafiliere religioasă.
34% din Generația Z nu are niciun angajament religios,
nici o afiliere religioasă formală.
9% sunt atei, 9% sunt agnostic.
Adică peste jumătate din populația din Gen Z nu e în niciun fel asociată
cu credința sau religia.
Când am auzit asta, primul meu gând a fost ”Bling!!!” Gong!
Nu este un semn bun, și de asemenea prin se prevestiri pentru viitorul
celor din Gen Z, dacă rămân subdezvoltați din punct de vedere spiritual,
dacă rămân necredincioși.
Există tot felul de consecințe măsurabile pentru o comunitate,
care devine tot mai secularizată.
Aceste fapte despre progresul necredinței și consecințele
pentru structura socială a unei națiuni nu sunt bine cunoscute.
Eu m-am gândit să menționez doar câteva dintre ele.
Pe măsură ce credința scade, implicarea în comunitate scade,
cu cât ești mai angajat religios, cu atât ești mai interesat de comunitatea ta,
cu atât ești mai mult implicat în interacțiunea cu comunitatea ta.
Există o diferență masivă între cei care sunt implicați religioși
și care nu sunt implicați în cluburi sportive și sociale.
Dintre cei care sunt foarte religioși, 46% din această categorie demografică
sunt implicați în sporturi și cluburi sociale,
în timp ce doar 16% din cei care nu au nici o afiliere
fac donații caritabile și au implicare caritabilă prin voluntariat.
De asemenea, crește pe măsură ce afilierea religioasă crește
și scade pe măsură ce afilierea scade.
Interconectivitate, adică legătura cu vecinii și familia,
crește odată cu afilierea religioasă, iar sentimentul de izolare crește
pe măsură ce afilierea religioasă scade.
Sentimentul de insularitate, care este adesea folosit ca o bombă,
acest concept că oamenii dedicați religiei sunt blocați în propriile lor comunități
și insular, asta pur și simplu nu e adevărat.
Este complet inventat!
Oamenii care sunt dedicați comunităților religioase au cel mai mare grad
de implicare în toate activitățile publice și acest lucru este evident.
Folosind creștinii ca exemplu, desigur, religia majoritară în America,
un creștin serios se consideră un proiect și vede calea sa spre mântuire
prin aproapele său.
Nu există cale de a ajunge în Împărăția cerurilor fără a-ți iubi aproapele,
fără a-ți sluji aproapele!
Așa că puteți vedea că cu cât sunteți mai angajat în credința creștină,
ceea ce e departe de a fi izolat, de a deveni un fel de terorist domestic
așa cum unii dintre pateticii noștri lideri politici seculari sugerează.
O afiliere creștină puternică, un angajament față de Biserica locală
este de fapt, un mare semn de largă conexiune în societate și cu totul
opusul insularității.
De ce atunci există această prăbușire a credinței în rândul tinerilor din Gen Z.
Voi împărtăși cu voi câteva dintre lucrurile pe care le-am împărtășit
în acest interviu.
Cred că, în multe feluri, iar acest lucru se dovedește în cercetarea
care a fost făcută cu aceasta generație, și anume că există un puternic sentiment
de dezamăgire venind din partea celor care au profesie religioasă,
și eu nu cred că este doar răspunsul tipic că Biserica e plină de ipocriți,
de cei care nu vor să devină oameni decenți, cei care nu vor să se angajeze
în proiectul de pocăință și să devină urmași ai lui Iisus, împotriva noastră.
Bineînțeles că această concepție e la fel de veche ca și necredința,
acuzația împotriva creștinilor că toți suntem ipocriți.
Niciunul dintre noi nu va nega asta.
Suntem ipocriți care ne pocăim.
Mergem la Biserică pentru a ne putea pocăi de ipocrizie și să devenim
mai puțin ipocriți, mai autentici, mai inspirați de integritatea lui Iisus,
mai supuși conducerii Duhului Sfânt în viața noastră,
astfel încât să nu acționăm din pripă.
Având omul vechi și omul nou este realitatea noastră și suntem chemați
în urmarea lui Iisus să persecutăm omul vechi, să-l dăm la moarte pe omul vechi
și să trăim noua viață a iubirii, a credinței și a speranței.
Ipocrizia este o boală umană universală,
e o boală a păcătoșilor, și a o folosi ca pe o bombă împotriva creștinilor
și ca o justificare pentru a nu fi angajați noi înșine
în proiectul de pocăință și transformarea în Hristos este jalnică,
cu ”J” mare.
Dar nu cred că asta e ceea ce Gen Z susține.
Eu nu cred că ei sunt doar o generație unică care aruncă această acuzație
de ipocrizie asupra Bisericii, mai mult decât alții.
Eu cred că ei au o oarecare legitimitate în a simți astfel.
Un exemplu ar fi că au fost dezamăgiți de propriile lor familii.
Această generație, mai mult decât oricare alta,
a suferit durerea groaznică a divorțului și o mare parte din Generația Z a fost
și e crescută de familii monoparentale, ceea ce e cel mai rău marker social
pentru boli mintale, depresie și nefericire.
Mai ales că e acest standard ridicat al lui Iisus despre căsătorie și
despre marele păcat al divorțului.
Cred că aceasta e una dintre căderile, prin care copiii sunt zdrobiți și
speranțele lor sunt zdrobite.
E greu să crezi că poate exista o altă cale când părinții lor nu au fost capabili
să-și mențină dragostea unul pentru celălalt sau angajamentul lor față de
Dumnezeu pentru binele copiilor.
Acesta este doar un exemplu.
De asemenea, aș spune că ei au trăit printr-o perioadă în America
de mare declin în vitalitatea Bisericilor creștine care sunt în mod obișnuit
pe scena noastră.
A fost un colaps masiv al identității creștine.
Acesta este cazul printre bisericile protestante principale care au fost
asimilate radical la cultura seculară și și-au pierdut sarea și lumina lor,
În cadrul acestui cadru protestant a existat această contrapondere care e
creșterea bisericilor biblice non-denominaționale care sunt
deosebit de mari aici în vest, în California, mai mult decât în orice
alt stat din America.
Aceste biserici au multă sinceritate religioasă,
o mare devoțiune pentru Biblie, multă căldură, dar nu atât de multă lumină,
o foarte mare deconectare, nu doar de istoria creștină,
dar și de tradiția sacră, de modurile normative de sfințenie creștină
care au fost urmărite timp de 2000 de ani.
Multe dintre aceste biserici nu pot nici măcar să se asocieze între ele,
de unde și titlul de non-denominaționale.
Denominațiune a uneia este o declarație asupra conducerii acelei parohii
că nu este capabilă să fie în contact tangibil, contabil, nici măcar
cu o altă parohie, o altă biserică.
Și desigur, este suficientă și o privire superficială în istoria bisericii
pentru a vedea că o astfel de viziune a guvernării bisericii nu a existat,
ideea ca fiecare congregație să fie independentă și să nu aibă
nici o responsabilitate față de Biserica mai mare.
Pur și simplu nu veți găsi așa ceva.
Au existat multe mișcări pozitive în aceste biserici non-denominaționale,
dar de multe ori ușa din spate este la fel de mare ca cea din față.
Dacă ne mutăm de la biserica protestantă și ne uităm la bisericile romano-catolice
în timpul în care Gen Z era în creștere, vedeți de asemenea,
prăbușirea completă a vitalitații credinței romano-catolice.
Dacă o folosim ca fereastră, prăbușirea călugărilor și călugărițelor lor,
a lumii lor monahale, și aceasta este o măsură foarte importantă pentru că
călugării și călugărițele din biserica romano catolică au fost bătăile de inimă,
nu doar în menținerea credinței catolice, dar și în caritate.
Și dacă vă uitați de la aproximativ 1955 până astăzi,
95% prăbușire în viața monahală, ceea ce este catastrofal la extrem.
Și astfel, în ultimele decenii pentru fiecare catolic care este botezat,
șase părăsesc biserica romano-catolică.
Dacă ne întoarcem privirea spre creștinismul ortodox,
la creștinismul ortodox răsăritean în America,
nu avem o mai bună situație istorică.
Avem alte boli pentru Ortodoxie, se pare că noi încă nu am decis
că suntem în America, chiar dacă poporul nostru a venit la aceste țărmuri
de peste 1025, în cea mai mare parte, și s-a revărsat în toate părțile
până la prima jumătate a sec. 20.
Suntem încă foarte concentrați pe terenuri străine, pe țările noastre
și am arătat puțin sau deloc interes pentru America.
Aceasta se exprimă în eforturile caritabile, educaționale
și chiar la o incapacitate de a susține un accent pe Marea Comisia
aici în America, care la diferite momente ale istoriei ortodoxe americane a fost
mai bună, dar este cu siguranță în subsolul abisal astăzi.
Deci, dacă acestea sunt exemplele de devotament creștin cu care Gen Z
a crescut, este vreo surpriză, este vreo mirare că ei au o așa mare dificultate
de a face un angajament formal la credință?
Atunci când am fost rugat în interviu să împărtășesc ceva personal,
m-am gândit la ceea ce cred că a fost problema primară.
Primul meu răspuns a fost pur și simplu să spun că e vina mea,
am vârsta părinților care au crescut copii din Gen Z
și mă întreb la marile obstacole pe care proprii mei copii au fost nevoiți
să le trăiască cu mine.
Dacă Iisus spune că ultima apologetică care va dovedi realitatea și prezența Sa
printre noi e prin aceasta că toți oamenii vor ști că voi sunteți discipolii mei,
dacă aveți dragoste unul pentru altul,
dacă vă iubiți-vă unul pe altul așa cum v-am iubit Eu!
Aceasta este ultima apologetică și acest lucru este ceea ce câștigă oamenii
la o afirmare a credinței, atunci când ei o văd trăită de cei pe care îi cunosc și
pentru care au o dispoziție de a-i iubi, pe părinți, bunici, prieteni,
mătuși și unchi ai lor, o credință care nu poate fi explicată
prin nimic de pe pământ, cu excepția miracolului prezenței lui Iisus
în viața noastră.
Acesta este răspunsul la îndoiala Gen Z și eu mă căiesc de lipsa mea
de a fi o persoană mai inexplicită.
Vreau să fiu o persoană mai incapabilă de a fi explicată de nimic,
cu excepția faptul că Iisus este în viața mea și că Dumnezeu
este regele meu.
Și fie ca Domnul să mă ajute și pe mine și pe voi, dacă aveți același sentiment,
de a trăi în așa fel încât să aprindem inimile copiilor noștri, nepoților noștri
și ale prietenilor noștri, pentru Dumnezeu
și că El nu poate fi negat și că aceasta ar fi cea mai mare bucurie și fericire
pentru prietenii și vecinii noștri care ne cunosc, pentru ca să facă
un angajament formal față de Domnul Iisus Hristos, față de Sfânta Sa Biserică.
Aceasta este calea prin care Sfânta Ortodoxie explodează,
acesta este modul în care câștigăm o cultură și punem capăt necredinței,
trăind vieți care nu pot fi explicate decât prin acceptarea
miracolului credinței.
Să ne iubim copiii și să ne sacrificăm ei, astfel încât Gen Z să nu aibă motiv
să simtă că suferă din pricina vieții famililor lor.
Dacă trăim în așa fel încât realitatea Împărăției Cerurilor
să fie incontestabilă pentru copiii noștri, cred că ei își vor lua
angajamente față de credință.
Și mai ales trebuie să judecăm circumstanțele în care trăim.
Nu putem face greșeala de a dori pur și simplu să ne replicăm copilăria
sau modul în care am mers noi la Biserică.
Cultura nu este la fel!
Cultura noastră s-a degradat teribil!
Tentațiile care îi înconjoară pe copiii noștri astăzi sunt mult mai intense
și mult mai agresiv anticreștine decât au fost când eu era tânăr,
fiind născut în anii 60.
De aceea, nu-mi pot trăi viața în felul în care au făcut-o părinții mei.
Nu pot presupune că mergând din când în când la Biserică duminica
sau chiar și în fiecare duminica, că ar fi suficient pentru a-mi ajuta copiii
să negocieze calea îngustă a credinței în această cultură
foarte agresivă și secularizată.
Nu! Ispitele sunt de așa natură încât un angajament mult mai concertat,
intens, sincer, devotat și iubitor față de Dumnezeu trebuie să fie făcut,
astfel încât copiii noștri să poată, împreună cu noi, să negocieze
circumstanțele vieții și să găsească Împărăția Cerurilor.
În mijlocul unei revoluții culturale, noi nu putem face doar mișcarea
foarte ignorantă de a repeta ceea ce am făcut și nu putem tolera
acest tip de angajament șubred, care va produce de fapt necredință
în copiii noștri.
Ei nu vor lua în serios credința noastră și prin urmare vor lua
credința lor în serios, fără o intervenție a lui Dumnezeu și
poate inspirați de Duhul Sfânt să intervină.
În schimb, să fim ceea ce creștinii au fost întotdeauna hotărâți să fie,
cei cărora în conformitate cu Faptele Apostolilor, le-a fost dedicat Cap. 2:42.
învățătura Apostolilor și părtășia în comunitate, la frângerea pâinii
și la rugăciunile zilnice.
Dacă vreți să vedeți schimbarea, mergeți la Biserică în fiecare zi.
Nu lipsiți în nici o duminica, considerați că credința voastră este
cel mai important lucru din viața voastră, pentru că Dumnezeul
căruia îi slujim spune că cea mai mare dintre toate poruncile e ”să-L iubești
pe Domnul Dumnezeul tău cu toată inima ta, cu tot sufletul tău
și cu tot cugetul tău”.
Acesta este numărul 1.
Dumnezeu să ne învăpăieze inimile și să salveze Gen Z și să îi facă
liderii unei mari reînnoire și a unei mari pocăințe națională.
Fie ca sfântă Ortodoxie să prospere spre slava Sfintei Treimi!
Amin!