["New York Close Up"]
[ZVUK METALA KOJI LOMI]
Nosila sam zatamljene naočale.
Ljudi su mi rekli da sam nervozna
zato što nosim te naočale.
[ZVUK STROJA ZA KAVU]
Oni su predložili: "Zašto ih ne bi promijenila u ružičaste naočale?"
U svakom slučaju, napravila sam naočale koje mi omogućuju
gledati na svijet kroz aromu kave--
moje najdraže stvari.
Mislila sam da ću možda biti romantična ako to napravim, znate?
["Aki Sasamoto se Osjeća Rastegnuto"]
[The Kitchen, Chelsea, Manhattan]
Planiram performansu i
razmišljam da će to biti strukturirana improvizacija,
i strukture ili "scorevi" zadani su instalacijama koje stvaram.
Koristim performansu kako bih produbila svoje zanimanje za pripovijedanje.
Nikada ne znam kada će projekt započeti
ali je možda započeo kad sam shvatila da želim staviti
trampolin u kontejner.
Ali ne znam ako je kontejner došao zbog trampolina,
ili zato što sam jedino željela
je skakati unutar i van kontejnera.
Željela sam iskusiti upravo ovdje,
između podzemlja i površine.
Kad god pokušam reći da je ovo djelo o
ovome ili onome,
tada se počinjem osjećati kao lažljivica.
Gotovo se osjećam da izvodim performanse da bih doznala
odgovore na svoja vlastita pitanja.
--Da bi živio miran uredski život,
--nekako moraš promatrati
--elastičnu konstantu svojih kolega.
--Ljudi uvijek vole elastičnu konstantu,
--Postaju lijeni i čudni.
--Ti ljudi ti davaju nemaštovita opravdanja
-- i ne dolaze se družiti u tvoj dom
--jednom kada se preseliš u nezgodno susjedstvo.
--Većina incidenata u životu
--može se objasniti unutar
--elastične granice.
U posljednje vrijeme, osjećam se rastegnuto na sve strane i ....
umorno--
pokušavajući raditi dnevni posao
i pokušavajući stvarati umjetnost--
i bila sam zainteresirana koliko netko može sebe naprezati.
Zato sam počela razmišljati o elasticitetu
i testiranju te granice.