Mitt arbete handlar om de beteenden vi alla har omedvetet,
på en kollektiv nivå.
Vad jag menar med det, är de beteenden som vi förnekar,
och de som agerar under ytan av vår dagliga medvetenhet.
Och som individer, gör vi alla detta, hela tiden, varje dag.
Det är som när du är elak mot din fru
för att du är arg på någon annan.
När du dricker lite för mycket på en fest på grund av oro.
Eller när du äter för mycket för att du är sårad eller något annat.
Och när vi gör sådana saker,
när 300 miljoner människor gör saker omedvetet
kan det få katastrofala konsekvenser
som ingen vill ha, och ingen avsåg.
Och det är vad jag tittar på i mitt fotografiska arbete.
Det här är en bild som jag nyligen avslutade, det är --
när du ser på avstånd
ser det lite ut som en nygotisk serieteckning
av en fabrik som spyr ut föroreningar.
Och när du går lite närmre,
börjar det se ut som mängder av rör, kanske som på en kemikaliefabrik,
eller ett raffinaderi, eller trafikplatsen från helvetet.
Och när du är nära,
inser du att den faktiskt är gjord av plastmuggar.
Det är faktiskt en miljon plastmuggar,
vilket är antalet plastmuggar som används på flygresor
i USA under sex timmar.
Vi använder fyra miljoner muggar per dag på flygresor,
som inte återanvänds eller återvinns.
Det är inte något man gör i den branschen.
Men det antalet utklassas
av antalet pappmuggar vi dagligen använder
och det är 40 miljoner muggar dagligen för varma drycker,
mestadels kaffe.
Jag kunde inte få plats med 40 miljoner muggar på en canvas,
men jag kunde få plats med 410 000. Så ser 410 000 muggar ut.
En kvarts konsumtion.
Om du skulle stapla så många muggar på varandra i verkligheten,
blir det så stort.
Här är en timmes muggar.
Och här är en dags.
Man ser fortfarande människor där nere.
Det är lika högt som ett 42-våningshus,
jag placerade Frihetsgudinnan där som en referenspunkt.
På tal om rättvisa, ett annat fenomen pågår i vår kultur
som oroar mig mycket, och det är att USA just nu
har fängslat den största procentuella andelen av sin befolkning
av alla världens länder.
En av fyra personer, en av fyra människor i fängelse
är amerikaner, fängslade i vårt land.
Jag ville visa antalet.
Antalet är 2,3 miljoner amerikaner som var inlåsta 2005.
Antalet har stigit sedan dess, oklart hur mycket.
Så jag ville visa 2,3 miljoner fängelseuniformer,
och i trycket av denna bild
är varje uniform lika bred som en amerikansk nickel.
De är små, de är knappt synliga som del av ett material,
och att visa 2,3 miljoner av dem skulle kräva en canvas
större än någon skrivare kunde skriva ut.
Så jag behövde dela upp den i flera delar
som är 3 meter höga och 8 meter breda.
Detta är det verket på ett galleri i New York.
Det är mina föräldrar som tittar på det.
(Skratt)
När jag ser bilden
undrar jag alltid om mamma viskar:
"Till slut vek han sin tvätt."
(Skratt)
Jag vill visa er några verk om beroende.
Denna handlar om cigarettberoende.
Jag ville skapa ett verk som visar det faktiska antal amerikaner
som dör av rökning.
Fler än 400 000 människor i USA, dör varje år
av att röka cigaretter.
Så detta verk är gjort av mängder och åter mängder av cigarettaskar.
När ni backar
ser ni att det är Van Goghs målning "Skalle med brinnande cigarett".
Det är märkligt att tänka på att 9/11,
då tragedin hände, dog 3000 amerikaner.
Och minns ni responsen?
Den gav efterskalv i hela världen,
och kommer så att göra över tid.
Det kommer att pratas om den om 100 år.
Men ändå, på just den dagen dog 1 100 amerikaner av rökning.
Och dagen efter dog ytterligare 1 100 amerikaner av rökning.
Och varenda dag sedan dess har 1 100 amerikaner dött.
Och idag dör 1 100 amerikaner av rökning.
Och vi pratar inte om det. Vi avfärdar det.
Tobakslobbyn är för stark.
Vi bara avfärdar det ur vårt medvetande.
Trots det vi vet om den destruktiva kraften i cigaretter
fortsätter vi att låta våra barn, våra söner och döttrar,
vara i närheten av de influenser som får dem att börja röka.
Och det är vad nästa verk handlar om.
Det här är bara mängder och åter mängder cigaretter: 65 000
vilket motsvarar antalet tonåringar
som kommer börja röka denna månad, och varje månad i USA.
Mer än 700 000 barn i USA, 18 år eller yngre
börjar röka varje år.
En till konstig epidemi i USA
som jag vill bekanta er med
är fenomenet missbruk av receptbelagda läkemedel.
Det här är en bild som jag gjort med mängder av Vicodin (värktablett).
Eller ja, jag hade bara en Vicodin
som jag skannade om och om igen.
(Skratt)
När du backar ser du 213 000 Vicodintabletter,
vilket är antalet besök på akuten
årligen i USA
förknippade med bruk och missbruk av receptbelagda värktabletter,
och ångestdämpande läkemedel.
En tredjedel av alla överdoser i USA,
inräknat kokain, heroin, alkohol, ja allt,
en tredjedel av överdoserna är av receptbelagd medicin.
Ett märkligt fenomen.
Det här är ett verk jag nyligen avslutade
om ett annat tragiskt fenomen, och det är fenomenet,
med den växande besattheten av bröstförstoring.
384 000 kvinnor, amerikanska kvinnor,
genomförde förra året självvald bröstförstoring.
Det håller på att bli den mest populära examenspresenten
till unga flickor på väg till college.
Så, jag gjorde denna bild av barbiedockor.
och om du backar kan du se detta liksom blommiga mönster
och när du backat hela vägen ser du 32 000 barbiedockor,
vilket motsvarar antalet bröstförstoringar
som genomförs i USA varje månad.
Den stora majoriteten av dessa görs på kvinnor under 21.
Och märkligt nog, den enda plastikkirurgi
som är mer populär än bröstförstoring är fettsugning,
och den görs oftast av män.
Jag vill förtydliga att detta bara är exempel.
Jag säger inte att detta är de största frågorna.
De är bara exempel.
Och anledningen till att jag gör detta, är för att jag är rädd
att vi som kultur inte känner tillräckligt nuförtiden.
Det är som om USA är bedövat just nu.
Vi har förlorat vår känsla för vrede, ilska och sorg
över det som händer i vår kultur nu, det som händer här,
över övergreppen som görs i vårt namn i världen.
De har försvunnit, de känslorna har försvunnit.
Vår kulturella glädje, vår nationella glädje finns inte längre.
Och en av anledningarna till detta, tror jag
är att var och en av oss försöker bygga denna nya typ av världssyn,
denna holoptiska världssyn, denna holografiska bild,
som vi försöker skapa i våra huvuden
av hur saker hänger samman: de ekologiska fotavtrycken
100 mil bort från sakerna vi köper;
de sociala konsekvenserna 1000 mil bort
från de dagliga beslut vi fattar som konsumenter.
När vi försöker skapa denna bild
och försöker utbilda oss själva om vår kulturs storhet,
är informationen vi måste hantera, dessa gigantiska siffror:
siffror i miljonklassen, hundra miljoner,
miljarder och numera biljoner.
Bushs budget är i biljoner, och det är siffror
som vår hjärna inte kan hantera.
Vi kan inte förstå denna enorma statistik.
Så det är vad jag försöker göra,
att ta dessa siffror,
från rådata och översätta dem
till ett mer universellt bildspråk som kan kännas.
För min tro är att om vi kan känna frågorna,
om vi kan känna dessa saker på djupet,
då kommer de betyda mer för oss än de gör nu.
Och kan vi hitta det,
då kommer vi alla få möjlighet att inom oss själva hitta
vad det är vi behöver för att möta den stora frågan:
"Hur förändrar vi?"
Det, är för mig, den stora frågan som vi som ett folk möter just nu:
Hur förändras vi? Hur förändras vi som kultur,
och hur tar vi, var och en, ansvar
för den delen av lösningen, som vi själva ansvarar för,
vårt beteende?
Min tro är att du inte behöver svartmåla dig själv
för att hantera dessa frågor.
Jag pekar inte på USA på ett anklagande sätt.
Jag säger bara, det här är vilka vi är nu.
Och om det finns saker vi ser i vår kultur som vi inte uppskattar,
har vi ett val.
Den grad av integritet som var och en kan plocka fram
till den här frågan, hur mycket genuin karaktär vi kan frammana,
när vi ställs inför frågan hur vi kan förändras,
är redan definierande för oss som individer och som land
och det kommer att fortsätta att vara det in i framtiden.
Och det kommer på djupet att påverka välbefinnandet, livskvaliteten
för miljarder människor
som kommer ärva resultatet av våra beslut.
Det här är inte diffust,
det handlar om vilka vi är i detta rum
just nu, i denna stund.
Tack och god eftermiddag.
(Applåder)