Ova šimpanza je nabasala na opale prezrele šljive.
Mnoge su raspukle
i mame ga svojim opojnim voćnim mirisom.
On se prežderava
i počinje da doživljava neke... čudne efekte.
Ovaj neupućeni majmun je nabasao na proces
kojim će ljudi vremenom da ovladaju
kako bi stvorili pivo, vino i druga alkoholna pića.
Šećeri u prezrelom voću privlače mikroskopske organizme
poznate kao kvasac.
Kako se kvasac hrani voćnim šećerom, proizvodi jedinjenje poznato kao etanol -
a to je vrsta alkohola u alkoholnim pićima.
Ovaj proces se naziva fermentacijom.
Niko ne zna tačno kada
su ljudi počeli da prave fermentisana pića.
Najraniji poznati dokazi potiču od pre 7 000 p.n.e. iz Kine
gde su ostaci u glinenim posudama
otkrili da su ljudi pravili alkoholna pića
od fermentisanog pirinča, prosa, grožđa i meda.
Za nekoliko hiljada godina,
kulture širom sveta su fermentisale svoja pića.
Drevni Mesopotamci i Egipćani su pravili pivo tokom godine
od uskladištenih zrna žitarica.
Ovo pivo je bilo dostupno svim društvenim klasama,
a radnici su ga čak dobijali u dnevnim sledovanjima.
Takođe su pravili vino,
ali kako klima nije bila idealna za uzgoj grožđa,
radilo se o retkoj i skupoj poslastici.
Nasuprot tome, u Grčkoj i Rimu gde se grožđe lakše uzgaja,
vino je bilo lako dostupno poput piva u Egiptu i Mesopotamiji.
Kako kvasac fermentiše u suštini šećer svake biljke,
drevni ljudi su pravili alkohol
od bilo koje žitarice ili biljke koja je rasla u njihovom kraju.
U Južnoj Americi, ljudi su pravili piće čiča od žitarica,
ponekad dodajući halucinogene biljke.
U današnjem Meksiku, pulke, pripremljen od kaktusovog soka
je bilo omiljeno piće.
Dok su Istočnoafrikanci pravili pivo od banane i palme.
A u oblasti današnjeg Japana, ljudi su pravili sake od pirinča.
Skoro da je svaka oblast na svetu imala sopstvena fermentisana pića.
Kako je konzumiranje alkohola postalo deo svakodnevice,
neki autoriteti su isticali efekte koje su smatrali pozitivnim -
grčki lekari su smatrali da je vino dobro za zdravlje,
a pesnici su svedočili njegovim kreativnim kvalitetima.
Drugi su bili više zabrinuti zbog potencijalne zloupotrebe alkohola.
Grčki filozofi su se zalagali za umerenost.
Rani jevrejski i hrišćanski pisci iz Evrope su uvrstili vino u rituale,
ali su smatrali preteranu opijenost grehom.
A na srednjem istoku, Africi i Španiji,
islamsko pravilo o zabrani molitve u pijanom stanju
se vremenom učvrstilo kao uopštena zabrana alkohola.
Drevna fermentisana pića su imala relativno nizak procenat alkohola.
Pri oko 13% alkohola,
nusproizvod koji divlji kvasac proizvodi tokom fermentacije
postaje otrovan i ubija kvasac.
Kada kvasac umre,
fermentacija prestaje i sadržaj alkohola opada.
Stoga je hiljadama godina procenat alkohola bio ograničen.
To se promenilo kada je izumljen proces
koji se naziva destilacijom.
Arapski zapisi iz devetog veka opisuju kuvanje fermentisanih tečnosti
kako bi alkohol iz njih ispario.
Alkohol ključa na nižoj temperaturi od vode,
pa isparava prvi.
Uhvatite ovu paru, ohladite je i ostače vam tečni alkohol
mnogo jači od bilo kog fermentisanog pića.
U početku su ovi jači špiriti korišćeni u medicinske svrhe.
Potom je špirit postao važna trgovinska roba
jer se, za razliku od piva i vina, nije kvario.
Rum koji je pravljen od šećera
nabavljenog u evropskim kolonijama u Karibima
je postao važna namirnica za mornare
i prodavan je Severnoj Americi.
Evropljani su doneli brendi i džin u Afriku
i menjali su ih za robove, zemlju
i dobra poput palminog ulja i gume.
Špirit je postao vid novca u ovim oblastima.
Tokom velikih geografskih otkrića,
špirit je igrao ključnu ulogu u dugim pomorskim putovanjima.
Plovidba od Evrope do istočne Azije i Amerika je mogla da traje mesecima,
a održavanje sveže vode za posadu je bio izazov.
Dodavanjem kofe brendija u bure s vodom je održavalo vodu duže svežom
jer je alkohol konzervans koji ubija štetne mikrobe.
Dakle, do 1600-ih,
alkohol je od nečega što tek pruža užitak životinjama
postao pokretač globalne trgovine i otkrića - kao i svega što je išlo uz to.
Vremenom
će njegova uloga u ljudskom društvu da postane samo složenija.